HENRIK IBSEN

De unges Forbund

Lystspil i fem akter

PERSONERNE

Kammerherre Bratsberg, jernværksejer.
Erik Bratsberg, hans søn, juridisk kandidat og grosserer.
Thora, hans datter.
Selma, grossererens frue.
Doktor Fjeldbo, værkslæge.
Sagfører Stensgård.
Proprietær Monsen på Storli.
Bastian Monsen, hans søn.
Ragna, hans datter.
Kandidat Helle, huslærer på Storli.
Værksforvalter Ringdal.
Gårdbruger Anders Lundestad.
Daniel Hejre.
Madam Rundholmen, landhandlerenke.
Bogtrykker Aslaksen.
En tjenestepige hos kammerherrens.
En opvarter.
En pige hos madam Rundholmen.
Folk af almuen, kammerherrens gæster, o. s. v. o. s. v.

(Handlingen foregår på værket i nærheden af en købstad i det sønden- fjeldske Norge.)

FØRSTE AKT

(17de Maj. Aften. Folkefest. En lund ved hovedgården. Musik og dans i baggrunden; brogede lamper på træerne. I midten, noget tilbage, en talerstol; til højre indgang til et stort beværtningstelt; foran samme et bord med bænke. Over på den anden side i forgrunden et andet bord, pyntet med blomster og omgivet af lænestole.)

(Stor folkemasse. Gårdbruger Lundestad, med komitesløjfe i knaphullet, står på talerstolen. Værksforvalter Ringdal ligeledes med komitesløjfe, ved bordet til venstre.)

Lundestad

– – Og derfor, ærede sognefolk, – en skål for vor frihed! Således, som vi har taget den i arv fra vore fædre, således vil vi bevare den for os selv og for vore sønner! Hurra for dagen! Hurra for 17de Maj!

Tilhørerne

Hurra, hurra, hurra!

Værksforvalter Ringdal

(idet Lundestad stiger ned).
Og nu et hurra for gamle Lundestad!

Enkelte stemmer

Hys! Hys!

Mange stemmer

(overdøvende).
Hurra for Lundestad! Gamle Lundestad leve! Hurra!
(Tilhørerne spreder sig. Proprietær Monsen, hans søn Bastian, sagfører Stensgård og bogtrykker Aslaksen trænger sig frem gennem sværmen.)

Monsen

Ja minsæl blir han aflægs nu!

Aslaksen

Det var vore lokale forholde han snakked for! Hoho!

Monsen

Den tale har han nu holdt i alle de år, jeg
kan mindes. Kom så her –!

Stensgård

Nejnejnej! Ikke den vej, herr Monsen! Nu kommer vi jo rent bort fra Deres datter.

Monsen

Å, Ragna finder os nok igen.

Bastian

Hun har ingen nød; kandidat Helle er med hende.

Stensgård

Helle?

Monsen

Ja, Helle. (puffer ham venskabeligt.) Men jeg er med Dem, ser De. Og det er vi da allesammen. Kom så! Her sidder vi i ly for kreti og pleti; her kan vi snakke lidt nærmere om det, som – (har imidlertid sat sig ved bordet til venstre.)

Ringdal

(træder til).
Undskyld, herr Monsen, – det bord er forbeholdt –

Stensgård

Forbeholdt? For hvem?

Ringdal

For kammerherrens.

Stensgård

Å hvad, kammerherrens! Her er jo ingen af dem tilstede.

Ringdal

Nej, men vi kan vente dem hvert øjeblik.

Stensgård

Så lad dem sætte sig et andet steds. (tager en stol.)

Gårdbruger Lundestad

(lægger hånden på stolen).
Nej, bordet får nu stå, som sagt er.

Monsen

(rejser sig).
Kom, herr Stensgård; der er ligeså god plads derborte. (går over til højre.) Opvarter! Hm, ingen opvarter heller. Det skulde nu festkomiteen sørget for itide. Å, Aslaksen, gå ind og hent os fire flasker Champagne. Forlang af den dyreste. Sig, Monsen betaler!
(Aslaksen går ind i teltet; de tre øvrige sætter sig.)

Lundestad

(går stilfærdigt over til dem og vender sig til Stensgård).
De får nu endelig ikke ta'e det fortrydeligt op –

Monsen

Nej, fortrydeligt –! Gudbevares! Langtfra det!

Lundestad

(fremdeles til Stensgård).
For det er jo sletikke mig personligt; det er festkomiteen, som har besluttet –

Monsen

Forstår sig. Festkomiteen har at befale og vi skal lystre –

Lundestad

(som før).
Vi er jo her på kammerherrens grund. Han har velvilligt overladt os både lunden og haven for ikveld; og så mente vi –

Stensgård

Vi sidder fortræffeligt her, herr Lundestad, – når vi blot får sidde i ro, – jeg mener, for folkesværmen.

Lundestad

(venligt).
Ja, ja; så er det jo godt og vel altsammen.
(går mod baggrunden.)

Aslaksen

(fra teltet).
Nu kommer opvarteren strax med vinen.
(sætter sig.)

Monsen

Eget bord; – under særligt tilsyn af festkomiteen. Og det på selve frihedsdagen! Der har De en prøve på det hele stel.

Stensgård

Men herregud, I gode skikkelige mennesker, – hvorfor finder I jer i sligt?

Monsen

Gammel nedarvet slendrian, ser De.

Aslaksen

De er ny her i egnen, herr sagfører Stensgård. Men kendte De bare en liden smule til vore lokale forholde, så –

Opvarteren

(bringer Champagne).
Det var jo her, der blev bestilt –?

Aslaksen

Ja visst. Se så; skænk i!

Opvarteren

(skænker i).
Ja, det var jo for Deres regning, herr Monsen?

Monsen

Altsammen; vær ganske rolig.
(Opvarteren går.)

Monsen

(klinker med Stensgård).
Nå, velkommen iblandt os, herr overretssagfører! Det glæder mig særdeles at ha'e gjort Deres bekendtskab; og jeg må sige, det er en ære for distriktet, at slig en mand, som De, slår Dem ned her. Vi har læst så meget om Dem i aviserne, både fra sangermøder og andre møder. Herr sagfører Stensgård, De har store talegaver og De har hjerte for det almindelige vel. Gid De nu rigtig med liv og lvst måtte gribe ind i, – hm, gribe ind i –

Aslaksen

I de lokale forholde.

Monsen

Å ja; i de lokale forholde. Skål for det!
(de drikker.)

Stensgård

Liv og lyst skal det ikke skorte på!

Monsen

Bravo! Hør! Et glas til for det løfte!

Stensgård

Nej, stop; jeg har allerede i forvejen –

Monsen

Å snak! Et glas til, siger jeg; – det er et løftets bæger!
(de klinker og drikker igen; under det følgende vedbliver Bastian flittigt at fylde glassene.)

Monsen

Forresten, – siden vi nu engang er kommet ind på slige ting –, så må jeg sige, at det ikke egentlig er kammerherren, som holder alting under åget. Nej, den, som står bagved og styrer slæden, det er gamle Lundestad, De!

Stensgård

Ja, det har jeg hørt fra flere kanter. Jeg begriber ikke, at sådan en frihedsmand –

Monsen

Lundestad? Kalder De Anders Lundestad frihedsmand? Ja, han gav sig rigtignok ord for det, i sine unge dage, da det gjaldt at svinge sig op. Derfor tog han også storthingshvervet i arv efter faderen. Gudbevars; alting går nu i arv her!

Stensgård

Men alt dette uvæsen måtte der da kunne gøres en ende på.

Aslaksen

Ja, død og pine, herr sagfører, – bare gør ende på!

Stensgård

Jeg siger jo ikke at jeg –

Aslaksen

Jo, netop De! De er manden. De har snakketøj, som folk siger; og De har det, som mere er, De har penneførhed. Min avis står Dem åben, det véd De.

Monsen

Men skulde noget ske, så måtte det rigtignok ske snart. Valgmandsvalget skal holdes en af dagene.

Stensgård

Og Deres mange private affærer vilde ikke være til hinder, dersom valget nu faldt på Dem?

Monsen

Mine private affærer vilde vistnok lide under det; men dersom man mente, at kommunens tarv fordred noget sligt, så fik jeg naturligvis finde mig i at sætte personlige hensyn tilside.

Stensgård

Jaja, så er det brav. Og et parti har De allerede, det har jeg godt mærket.

Monsen

Jeg smigrer mig med, at flertallet af den unge virkelystne slægt –

Aslaksen

Hm, hm; her er snushaner ude.

Daniel Hejre

(fra teltet; nærsynet, spejder omkring og kommer nærmere).
Å, turde jeg ikke bede om at få låne en ledig stol; jeg vilde gerne sætte mig derborte.

Monsen

Her er faste bænke, som De ser; men kan De ikke sidde her ved bordet?

Daniel Hejre

Der? Ved det bord? Å jo, såmæn! (sætter sig.)
Se, se! Champagne, tror jeg.

Monsen

Ja. De drikker kanske et glas med?

Daniel Hejre

Nej, tak! Den Champagne, madam Rundholmen leverer, den –; nå ja, et lidet glas kan jeg jo sagtens for godt selskabs skyld –; ja, den som nu bare havde et glas.

Monsen

Bastian, gå ind og hent et.

Bastian

Å, Aslaksen, gå ind og hent et glas.
(Aslaksen går ind i teltet. Taushed.)

Daniel Hejre

Herrerne generer sig da vel ikke for mig? Lad mig endelig ikke –! Tak, Aslaksen! (hilser på Stensgård.) Fremmed ansigt. Nylig ankommen. Formodentlig overretssagfører Stensgård, hvis jeg ikke fejler.

Monsen

Ganske rigtig. (præsenterer.) Overretssagfører Stensgård, herr Daniel Hejre –

Bastian

Kapitalist.

Daniel Hejre

Forhenværende, rettere sagt. Nu har jeg skilt mig ved det hele; er gået fra det, kan man gerne sige. Ja, ikke fallit! Det må De død og pine ikke tro.

Monsen

Drik, drik nu, mens det skummer.

Daniel Hejre

Men kæltringstreger, ser De; kneb og sligt noget, – noksagt. Nå ja, jeg vil håbe, det blot er forbigående. Når jeg får mine ældre processer og nogle andre affærer fra hånden, så skal minsæl den højvelbårne herr Mikkel for en dag. Skål! Drikker De ikke på det? Hvad?

Stensgård

Ja, måtte jeg ikke først spørge, hvem den højvelbårne herr Mikkel er?

Daniel Hejre

Hehe; De skal såmæn ikke se så forlegen ud. De tror da vel aldrig, jeg sigter til herr Monsen? Herr Monsen kan jo dog ikke kaldes højvelbåren ialfald. Nej, det er kammerherre Bratsberg, min kære unge ven!

Stensgård

Hvad for noget? I forretningssager er da vel kammerherren en hæderlig mand.

Daniel Hejre

Siger De det, unge menneske? Hm; noksagt!
(rykker nærmere.) For en snes år siden var jeg værd en tønde guld. Fik stor formue efter min fader. De har vel hørt tale om min fader? Ikke det? Gamle Mads Hejre? De kaldte ham GuldMads. Han var skibsrheder; tjente ustyrtelige penge i licentztiden; lod sine vinduesposter og dørstolper forgylde; havde råd til det; noksagt; – derfor kaldte de ham GuldMads.

Aslaksen

Forgyldte han ikke skorstenspiberne også?

Daniel Hejre

Nej, det er bare en avisløgn; – den opstod længe forinden Deres tid forresten. Men penge brugte han; og det har da jeg også gjort. En kostbar rejse til London –; har De ikke hørt tale om min rejse til London? Førte formelig hofstat med mig; – har De virkelig ikke hørt tale om det? Hvad? – Og hvad har jeg ikke smidt væk til kunster og videnskaber? Og hvorledes har jeg ikke holdt unge talenter frem?

Aslaksen

(rejser sig).
Tak for mig, mine herrer!

Monsen

Nå? Vil De gå fra os?

Aslaksen

Ja, jeg vil røre lidt på mig.
(går.)

Daniel Hejre

(dæmpet).
Han er også en af dem. Lønner som alle de andre; hehe! Véd De vel, jeg har holdt ham et helt år til studeringer?

Stensgård

Virkelig? Har Aslaksen studeret?

Daniel Hejre

Ligesom den unge Monsen; – blev aldrig til noget; også ligesom, – noksagt, – hvad jeg vilde sige; måtte opgive ham; mærkede allerede tidligt denne usalige hang til spirituosa –

Monsen

Men De kom rent bort fra, hvad De vilde fortalt herr Stensgård om kammerherren.

Daniel Hejre

Ej, det er en vidtløftig historie. Da min fader stod på sit højeste, så gik det nedad for den gamle kammerherre, – den nuværendes fader, forstår De; for han var også kammerherre –

Bastian

Naturligvis; alting går i arv her.

Daniel Hejre

Alle tækkelige egenskaber iberegnet. Noksagt. Pengereduktionen, – uforsigtigheder, vidtløftigheder, som han roded sig ind i anno 1816 og derudover, tvang ham til at sælge af jordegodset –

Stensgård

Og Deres fader købte?

Daniel Hejre

Både købte og betalte. Nu! Hvad sker? Jeg tiltræder arven; jeg gør forbedringer i tusendtal –

Bastian

Naturligvis.

Daniel Hejre

Skål! – Forbedringer i tusendtal, som sagt; jeg lufter ud i skogene; en årrække går, – så kommer min herr Urian, – jeg mener den nuværende, – og laer handelen gå om igen!

Stensgård

Ja, men højstærede herr Hejre, det måtte De da kunnet forhindre.

Daniel Hejre

Ikke så let! Nogle små formaliteter var forglemte, påstod han. Jeg befandt mig desuden dengang i en momentan pengeforlegenhed, som efterhånden gik over til at blive permanent. Og hvor langt rækker man vel nutildags uden kapitaler?

Monsen

Nej, det er så Gud et sandt ord! Ja, i visse måder rækker man ikke langt med kapitaler heller. Det har jeg fået føle. Ja, selv mine uskyldige børn –

Bastian

(dunker i bordet).
Uf, faer, – havde jeg visse folk her!

Stensgård

Deres børn, siger De?

Monsen

Nå ja; se for exempel Bastian. Er han ikke bleven vel oplært kanske –?

Daniel Hejre

Trefold! Først i retning henimod student; så i retning henimod maler; og så i retning –, nej, det er sandt, – civilingenieur, det er han da.

Bastian

Ja, det er jeg, død og pine!

Monsen

Ja, det er han; det kan jeg bevise både med regninger og med examensattester! Men hvem har fået kommunalarbejdet? Hvem har fået vejanlæggene her – især i de to sidste år? Det har udlændinger fået, – eller ialfald fremmede, – folk, kortsagt, om hvem man ingenting véd!

Daniel Hejre

Ja, det går skammeligt til i det hele. Da man til nytår skulde have en sparebankforstander, gik man herr Monsen forbi og valgte et subjekt med forstand (hoster) med forstand på at holde pungen lukket, – hvilket vor splendide vært åbenbart ikke har. Gælder det et tillidshverv i kommunen; – ligedan! Aldrig Monsen; altid en, der nyder tillid – hos magthaverne. Nå; commune sufragium, som der står i romerretten; det vil sige, man lider skibbrud i kommunalfaget, faer! Fy, for pokker? Skål!

Monsen

Tak! Men for at komme til noget andet, – hvorledes går det nu med Deres mange processer?

Daniel Hejre

De er fremdeles under forberedelse; jeg kan ikke sige Dem mere for øjeblikket. Ja, hvilke chikaner er jeg ikke udsat for i den anledning! I næste uge blir jeg desværre nødt til at indkalde hele formandskabet for forligelseskommissionen.

Bastian

Er det sandt, som folk siger, at De engang har indkaldt Dem selv for forligelseskommissionen?

Daniel Hejre

Mig selv? Ja; men jeg mødte ikke.

Monsen

Haha! Ikke det, nå?

Daniel Hejre

Havde lovligt forfald; skulde over Grønsund, og så var det uheldigvis det år, Bastian havde bygget broen; – plump; De véd, det gik ad undas –

Bastian

Nå, så skulde da fanden –.

Daniel Hejre

Besindighed, unge mand! Her er så mange, som spænder buen til den brister; brobuen, mener jeg; alting er jo arveligt –; noksagt!

Monsen

Håhåhå! Noksagt, ja! Drik nu De, noksagt!
(til Stensgård.) De hører, herr Hejre har fribrev på at yttre sig, som han lyster.

Daniel Hejre

Ja, yttringsfriheden er også den eneste statsborgerlige rettighed, jeg sætter pris på.

Stensgård

Kun skade, at den rettighed er begrænset af lovene.

Daniel Hejre

Hehe! Herr overretssagførerens tænder løber kanske i vand efter en injurieproces? Hvad? Læg endelig ikke hånden imellem, højstærede! Jeg er en gammel praktikus, jeg!

Stensgård

Med hensyn til injurier?

Daniel Hejre

Deres tilgivelse, unge mand! Den harme, De føler, den gør isandhed Deres hjerte ære. Jeg beder Dem glemme, at en olding har siddet her og talt frimodigt om Deres fraværende venner.

Stensgård

Fraværende venner?

Daniel Hejre

Sønnen er visst al ære værd; noksagt! Datteren ligeså. Og når jeg i forbigående kom til at kaste et stænk på kammerherrens karakter –

Stensgård

Kammerherrens? Er det kammerherrens, De kalder mine venner?

Daniel Hejre

Ja, man gør da ikke visiter hos sine uvenner, véd jeg?

Bastian

Visiter?

Monsen

Hvad for noget?

Daniel Hejre

Au, au, au! Her har jeg visst røbet noget, som –!

Monsen

Har De gjort visiter hos kammerherrens!

Stensgård

Sniksnak! Forvanskninger!

Daniel Hejre

Sandelig, højst fatalt! Men hvor kunde jeg også tænke, at det var en hemmelighed? (til Monsen.) Forresten må De ikke tage mine ord altfor bogstaveligt. Når jeg siger visit, så mener jeg kun sådant et formelt besøg; – rigtignok i livkjole og gule handsker; men hvad –!

Stensgård

Og jeg siger Dem, jeg har ikke talt et levende ord med den familje!

Daniel Hejre

Er det muligt? Blev De ikke modtagen andengang heller? Ja, for førstegang nægted man sig hjemme, det véd jeg nok.

Stensgård

(til Monsen).
Jeg havde noget skriftligt at overbringe fra tredjemand i Kristiania; det er det hele.

Daniel Hejre

(rejser sig).
Der er, Gud døde mig, noget oprørende i sligt! Der kommer den unge, tillidsfulde, uerfarne på livets bane; opsøger den prøvede verdensmand i hans hus; tyr til ham, der har sit på det tørre, for at begære, – noksagt! Verdensmanden slår døren i; man er ikke hjemme; – nej, man er aldrig hjemme, når det gælder, – noksagt! (udbrydende.) Men det er jo den skammeligste grovhed ovenikøbet!

Stensgård

Å, lad nu den kedelige sag fare.

Daniel Hejre

Ikke hjemme! Han, som går der og siger: jeg er altid hjemme for skikkelige mennesker!

Stensgård

Siger han det?

Daniel Hejre

Sådant et mundheld. Herr Monsen blir heller aldrig modtaget. Men jeg begriber ikke, hvorfor han har lagt Dem for had. Ja, jeg siger had; for véd De, hvad jeg hørte igår?

Stensgård

Jeg vil ikke vide, hvad De hørte igår.

Daniel Hejre

Punktum altså. Yttringen var mig forresten ikke påfaldende; – i kammerherre Bratsbergs mund da! Jeg kan blot ikke forstå, hvorfor han skulde lægge «rodhugger» til.

Stensgård

Rodhugger?

Daniel Hejre

Når De absolut tvinger mig, så må jeg indrømme, at kammerherren har kaldt Dem en rodhugger og en lykkejæger.

Stensgård

(springer op).
Hvad for noget?

Daniel Hejre

Rodhugger og lykkejæger, – eller lykkejæger og rodhugger, jeg tør ikke indestå for hvorledes ordene faldt.

Stensgård

Og det har De hørt på?

Daniel Hejre

Jeg? Havde jeg været tilstede, herr sagfører Stensgård, så skulde De visselig ikke savnet det forsvar, som De fortjener.

Monsen

Der ser De, hvad der kommer ud af at –

Stensgård

Hvor tør den uforskammede person understå sig –?

Daniel Hejre

Nå, nå, nå! Ikke så ivrig! Det har været figurligt ment, det gier jeg min hals på. Kanske blot en spøgefuld vending. Imorgen kan De jo bede om en forklaring. Ja, for De skal da vel i den store middag? Hvad?

Stensgård

Jeg skal ikke i nogen middag.

Daniel Hejre

To visiter og endda ingen indbydelse –!

Stensgård

Rodhugger og lykkejæger! Hvad skulde det sigte til?

Monsen

Se derborte! Når man taler om fanden, så er han nærmest. Kom, Bastian!
(Monsen og Bastian bort.)

Stensgård

Hvad skulde det betyde, herr Hejre?

Daniel Hejre

Kan virkelig ikke tjene Dem med noget svar. – De lider? Deres hånd, unge mand! Tilgiv, om jeg ved min frimodighed har såret Dem. Tro mig, De har endnu mange bittre erfaringer at gøre på livets bane. De er ung; De er tillidsfuld og godtroende. Det er smukt; det er rørende sågar; men, men, – godtroenhed er sølv; verdenserfaring er guld; – det er et ordsprog af min egen opfindelse, faer! Gud være med Dem!
(Daniel Hejre går.)
(Kammerherre Bratsberg, hans datter og doktor Fjeldbo kommer fra venstre.)

Anders Lundestad

(ved talerstolen, slår til lyd).
Herr værksforvalter Ringdal har ordet.

Stensgård

(råber).
Herr Lundestad, jeg forlanger ordet!

Lundestad

Siden!

Stensgård

Nej, nu! Straks!

Lundestad

De kan ikke få ordet nu. Herr Ringdal har det.

Ringdal

(på talerstolen).
Ærede forsamling! I dette øjeblik har vi den ære at se i vor midte manden med det varme hjerte og den åbne hånd, – han, som vi i en lang årrække har vant os til at se op til, som til en fader; han, som altid er rede til råd, som til dåd; han, hvis dør aldrig er stængt for noget hæderligt medlem af vort samfund; han, han –; vor ærede hædersgæst ynder ikke lange taler, og derfor, en skål og et hurra for kammerherre Bratsberg og hans familje! De leve! Hurra!

Mængden

Hurra! Hurra! Hurra!
(stormende jubel; man omringer kammerherren, som takker og trykker de nærmestes hænder.)

Stensgård

Får jeg nu ordet?

Lundestad

Vær så god. Talerstolen er til tjeneste.

Stensgård

(springer op på bordet).
Jeg bygger min egen talerstol!

De unge

(stimler om ham).
Hurra!

Kammerherren

(til doktoren).
Hvem er det balstyrige menneske?

Fjeldbo

Sagfører Stensgård.

Kammerherren

Nå, han!

Stensgård

Hør mig, I feststemte brødre og søstre! Hør mig, I, som har frihedsdagens jubel og sang i eders hjerter, selv om den ligger bunden. Jeg er en fremmed iblandt jer –

Aslaksen

Nej!

Stensgård

Tak for det nej! Jeg taer det som et længselens og trangens vidnesbyrd. Dog, fremmed er jeg; men det er svoret, at her står jeg med stort og friskt hjertelag for eders sorg og glæde, for eders savn og sejer; havde jeg såsandt derover nogen magt, da – da –!

Aslaksen

Det har De, herr overretssagfører!

Lundestad

Ingen afbrydelse! De har ikke ordet.

Stensgård

De endnu mindre! Jeg afsætter festkomiteen! Frihed på frihedsdagen, gutter!

De unge

Hurra for friheden!

Stensgård

Man vil nægte jer mælets brug! I hørte det. Man vil gøre jer til umælende! Væk med sligt voldsherredømme! Jeg vil ikke stå her og holde tale for en målbunden klynge. Snakke vil jeg. Og I skal snakke med. Vi vil snakke fra leveren!

Mængden

(under stigende jubel).
Hurra!

Stensgård

Ikke mere disse golde kisteklædte festmøder! En gylden, en dådstung grøde skal skyde frem af vore syttendeMajlag herefter. Maj! Det er jo spiretiden; det er årets unge svulmende jomfrumåned. Til 1ste Juni blir det netop to måneder siden jeg satte mig ned her iblandt jer. Og hvad har jeg ikke set af storhed og af småhed, af stygt og af vakkert her!

Kammerherren

Hvad er det egentlig han taler om, doktor?

Fjeldbo

Bogtrykker Aslaksen siger, det er om de lokale forholde.

Stensgård

Jeg har set evner glimte og glittre nede i folket. Men jeg har også set den fordærvelsens ånd, som ligger knugende over evnerne og holder dem nede i det lave. Ja, jeg har set unge, varme, tillidsfulde hjerter storme til møde, – men også dem, som stængte døren for sig!

Thora

O, Gud!

Kammerherren

Hvad mener han med det?

Stensgård

Ja, brødre og søstre i frejdighed! Der er i vejret, i luften, en magt, et spøgelse fra rådne dage, som lægger tyngsel og mørke udover der, hvor der skulde være lys og flugt. I jorden igen med dette spøgelse!

Mængden

Hurra! Hurra for 17de Maj!

Thora

Kom, faer –!

Kammerherren

Hvad pokker er det for spøgelse? Doktor, hvem taler han om?

Fjeldbo

(hurtigt).
Å, det er om –
(hvisker et par ord.)

Kammerherren

Aha! Nej, gør han virkelig?

Thora

(sagte).
Tak!

Stensgård

Vil ingen anden knuse dragen, så vil jeg! Men vi må holde sammen, gutter!

Mange stemmer

Ja! Ja!

Stensgård

Vi er de unge. Vi ejer tiden; men tiden ejer også os. Vor ret er vor pligt! Albuerum for enhver dådskraft, for enhver vilje, som er af det stærke! Hør mig! Vi vil stifte et forbund. Pengesækken har ophørt at regere i sognet!

Kammerherren

Bravo! (til doktoren.) Pengesækken, sagde han; altså dog virkelig –!

Stensgård

Ja, gutter, vi, vi er valutaen, så sandt der er malm i os. Vore viljer, det er det klingende sølv, som skal gælde mand og mand imellem. Krig og nederlag for hver den, som vil hindre, at vi udmynter os!

Mængden

Hurra!

Stensgård

Man har slængt mig et hånligt bravo i ansigtet her ikveld –

Kammerherren

Nej!

Stensgård

Ligemeget! Hverken tak eller trusel gælder for den, der vil, hvad han vil. Og dermed Gud befalet! Ja, han; thi det er dog hans ærinde, vi går i vor unge tillidsfulde gerning. Ind til restauratøren altså; – i denne time vil vi stifte vort forbund!

Mængden

Hurra! Bær ham! Bær ham!
(han løftes på guldstol.)

Stemmer

Tal! Mere! Mere!

Stensgård

Samhold, siger jeg? Med de unges forbund er et forsyn i pakt. Det står til os, om vi vil styre verden – her i distriktet!
(han bæres ind i teltet under stormende jubel.)

Madam Rundholmen

(tørrer øjnene).
Å nej, for en mund der sidder på det menneske! Kunde en ikke gerne kysse ham, herr Hejre?

Daniel Hejre

Nej, kysse ham, det vilde jeg dog ikke.

Madam Rundholmen

Nej, De! Det tror jeg nok.

Daniel Hejre

Vilde De kanske kysse ham, madam Rundholmen?

Madam Rundholmen

Uf, hvor fæl De er!
(hun går ind i teltet; Daniel Hejre ligeså.)

Kammerherren

Spøgelse, – og drage, – og pengesæk! Det var forskrækkeligt grovt. Men vel tilpas!

Lundestad

(nærmer sig).
Det gør mig rigtig inderlig ondt, herr kammerherre –

Kammerherren

Ja, hvor har De havt Deres menneskekundskab henne? Nå, nå; det kan times enhver. God nat, herr Lundestad, og mange tak for iaften. (vender sig til Thora og doktoren.) Men fy for pokker; dette prægtige unge menneske har jeg jo været grov imod!

Fjeldbo

Ja så?

Thora

Visiten, mener du –?

Kammerherren

To visiter. Det er sandelig Lundestads skyld; han havde skildret mig ham, som en lykkejæger og som – som noget, jeg ikke husker. Nå, heldigvis kan jeg bøde på det.

Thora

Hvorledes –?

Kammerherren

Kom, Thora; vi vil endnu iaften –

Fjeldbo

Å nej, herr kammerherre, er nu det værd at –?

Thora

(sagte).
Hys!

Kammerherren

Har man forløbet sig, så får man gøre det godt igen; det er simpel skyldighed. God nat, doktor! Så fik jeg dog en fornøjelig stund. Det er mere, end De har beredt mig idag.

Fjeldbo

Jeg, herr kammerherre?

Kammerherren

Å ja, ja, ja; – både De og andre –

Fjeldbo

Men måtte jeg ikke spørge, hvad jeg –?

Kammerherren

Herr værkslæge, – ingen påtrængenhed. Jeg er aldrig påtrængende. Nå, i Guds navn forresten, – god nat!
(Kammerherren og Thora går ud til venstre; Fjeldbo ser tankefuld efter dem.)

Bogtrykker Aslaksen

(fra teltet).
Hej, opvarter! Blæk og pen! Jo, nu går det løs, herr doktor!

Fjeldbo

Hvad går løs?

Aslaksen

Han stifter forbundet. Det er næsten stiftet.

Lundestad

(har nærmet sig sagte).
Skriver der sig mange ind?

Aslaksen

Vi har nu omkring 37 foruden enker og sligt. Pen og blæk, siger jeg! Ingen opvarter tilstede; det er de lokale forholdes skyld.
(ud bagved teltet.)

Lundestad

Puh; dette her har været en varm dag.

Fjeldbo

Jeg er bange, vi får varmere dage herefter.

Lundestad

Tror De kammerherren blev meget vred?

Fjeldbo

Å, sletikke; det så De jo. Men hvad siger De om det nye forbund?

Lundestad

Hm; jeg siger ingenting. Hvad skal en vel sige?

Fjeldbo

Men det er jo begyndelsen til en kamp om magten her i distriktet.

Lundestad

Jaja! Kamp er god. Han er en mand med store gaver, han, Stensgård.

Fjeldbo

Og en mand, som vil frem.

Lundestad

Ungdommen vil altid frem. Jeg vilde også frem, da jeg var ung; der er ingenting at sige på det. Men en kunde kanske gå indenfor døren –

Daniel Hejre

(fra teltet).
Nå, herr Lundestad, skal De ind og interpellere? Hvad? Gøre opposition? Hehe! For så må De skynde Dem.

Lundestad

Å, jeg kommer vel altid tidsnok.

Daniel Hejre

Forsent, faer! Med mindre De vil stå fadder.
(Hurraråb fra teltet.) Der synger degnene Amen; nu er dåbsakten over.

Lundestad

En får vel lov til at høre; jeg skal holde mig stille.
(går ind.)

Daniel Hejre

Det er også et af de faldende træer! Mangt og mange vil komme til at falde nu! Her vil komme til at se ud, som en skog efter storm. Å, det er dejligt, er det!

Fjeldbo

Men sig mig, herr Hejre, hvad kan det egentlig interessere Dem?

Daniel Hejre

Interessere mig? Jeg er ingen interesseret mand, herr doktor! Når jeg fryder mig, så er det på mine medborgeres vegne. Her vil blive liv, indhold, stof! For mig personligt – gudbevares, for mig kan det være ligegyldigt; jeg siger, som Stortyrken sagde om kejseren af Østerrig og kongen af Frankrig: Det er mig det samme, enten svinet æder hunden eller hunden svinet.
(ud i baggrunden til højre.)

Mængden

(i teltet).
Sagfører Stensgård leve! Han leve! Hurra! Hurra for de unges forbund! Vin! Punsch! Hej; hej! Øl! Hurra!

Bastian Monsen

(fra teltet).
Gud velsigne Dem og alle mennesker! (med tårekvalt stemme.) Uf, doktor, jeg kender mig så stærk ikveld. Jeg må gøre noget!

Fjeldbo

Genér Dem ikke. Men hvad vil De gøre?

Bastian

Jeg tror, jeg går ned på dansesalen og prygler et par af mine venner.
(ud bagved teltet.)
(Stensgård kommer ud fra teltet, uden hat og i stærk bevægelse.)

Stensgård

Kære Fjeldbo, er det dig?

Fjeldbo

Til tjeneste, herr folkehøvding! Ja, du er da vel kåret –?

Stensgård

Naturligvis; men –

Fjeldbo

Og hvad skal det så videre kaste af sig? Hvilke tillidshverv i kommunen? En bankbestyrerpost? Eller kanske –?

Stensgård

Å, snak ikke til mig om sligt! Du mener det heller ikke. Du er ikke så flad og tom i brystet, som du gerne vil synes.

Fjeldbo

Nu skal vi høre!

Stensgård

Fjeldbo! Vær mig en ven, som før! Det er blevet øde imellem os. Der var så meget uhyggeligt hos dig, spas og spot, som stødte mig tilbage. Å, det var dog uret af mig! (slår armene om ham.) O, du evige Gud, hvor jeg er lykkelig!

Fjeldbo

Du også! Jeg med; jeg med!

Stensgård

Ja, måtte jeg ikke være den usleste usling på jorden, hvis ikke al denne velsignelse gjorde mig god og brav? Hvormed har jeg fortjent det, du? Hvad har jeg syndige skabhals gjort, at jeg blev så rigt benådet?

Fjeldbo

Her er min hånd! Ikveld holder jeg minsæl af dig!

Stensgård

Tak! Vær trofast og sand. Jeg skal være det. – Ja, er det ikke en usigelig lykke, således at kunne rive dem med sig, alle de mange? Må en ikke blive god af taknemmelighed? Og hvorledes må en ikke elske alle mennesker? Jeg synes, jeg kunde kryste dem i favn allesammen, græde og bede dem om forladelse, fordi Gud har været så partisk at give mig mere end dem.

Fjeldbo

(stille).
Ja; så usigelig meget kan den enkelte få. Ikke et kryb, ikke et grønt blad langs vejen kunde jeg træde på ikveld.

Stensgård

Du?

Fjeldbo

Punktum! Derom er ikke talen. Jeg vilde kun sige, at jeg forstod dig.

Stensgård

Hvad for en dejlig nat! Musiken og jubelen klinger langt ud over engene. Dernede er det stille. – Ja, den mand, hvis liv ikke taer sin dåb af slig en time, han fortjener ikke at leve på Guds jord.

Fjeldbo

Ja, men sig mig nu, – hvad skal så videre bygges – imorgen, og alle ugedage?

Stensgård

Bygges? Først gælder det at rive ned. – Du, Fjeldbo, jeg har engang drømt, – eller kanske jeg så det; dog nej, jeg drømte; men så levende; jeg syntes der var kommen dommedag over jorden. Jeg kunde se hele rundingen af den. Ingen sol var der; kun et gult uvejrslys. Der gik en storm; den strøg fra vest og strøg alting med sig; først strøg den vissent løv, så strøg den mennesker; – men de holdt sig på benene endda. Kapperne slog tæt ind om dem, så de fo'r som siddende i flugten. Først så de ud som borgerfolk, der løber efter sine hatte i blæst; men da de kom nærmere, så var det kejsere og konger; og det, de løb efter og greb efter, og som de altid var nærved at nå, men aldrig nåde, det var kroner og rigsæbler. Å, der kom hundreder efter hundreder af alle slags, og ingen vidste, hvad det gjaldt; men mange jamred og spurgte: hvorfra er den dog kommen, denne forfærdelige storm? Da blev der svaret: én røst talte, og denne ene røst gav slig genlyd, at stormen vaktes!

Fjeldbo

Når drømte du dette?

Stensgård

Å, engang, – jeg erindrer ikke; for flere år siden.

Fjeldbo

Der har været oprør etsteds i Europa, og så har du spist tungt til aften og læst aviser ovenpå.

Stensgård

Den samme isnen, den samme rislen nedad ryggen har jeg følt ikveld. Ja, jeg skal gøre fyldest for mig. Jeg vil være røsten –

Fjeldbo

Hør, kære Stensgård, du skal standse og tænke dig om. Du vil være røsten, siger du. Godt! Men hvor vil du være røsten? Her i fogderiet? Eller, hvis det kommer højt, her i amtet! Og hvem skal være genlyden, der slår, så stormen vækkes? Jo, folk, som proprietær Monsen og bogtrykker Aslaksen og det fedryggede geni, herr Bastian. Og istedet for de flygtende kejsere og konger vil vi få se gårdbruger Lundestad, som løber efter sin storthingsfuldmagt. Hvad blir så det hele? Det blir, hvad syntes først i drømmen, – spidsborgere i blæst.

Stensgård

I den nærmeste nærhed, ja! Men ingen véd, hvor langt et uvejr slår.

Fjeldbo

Sniksnak med dig og dit uvejr! Og når så dertil kommer, at du, blind og besnakket og forlokket, som du er, vender dine våben netop mod det hæderlige og det dygtige iblandt os –

Stensgård

Det er ikke sandt!

Fjeldbo

Det er sandt! Monsen på Storli fik tag i dig straks du kom her til bygden; og gør du dig ikke fri for ham, så blir det din ulykke. Kammerherre Bratsberg er en hædersmand; det kan du stole på. Véd du, hvorfor herr proprietæren har lagt ham for had? Jo, fordi –

Stensgård

Jeg tåler ikke et ord mere! Ikke et eneste ord, som fornærmer mine venner!

Fjeldbo

Se tilbunds i dig selv, Stensgård! Er herr Mons Monsen virkelig din ven?

Stensgård

Proprietær Monsen har med al velvilje åbnet sit hus for mig –

Fjeldbo

Han åbner forgæves sit hus for de bedre her.

Stensgård

Å, hvem kalder du de bedre? Nogle storsnudede embedsmænd! Jeg véd det nok. Men hvad mig angår, så har man på Storli modtaget mig med en forekommenhed og en anerkendelse, som –

Fjeldbo

Anerkendelse; ja desværre, – der er vi ved kernepunktet.

Stensgård

Aldeles ikke! Jeg er mand for at se uhildet. Proprietær Monsen har evner, han har læsning, han har sans for de offentlige anliggender.

Fjeldbo

Evner? Å ja, på sin vis. Læsning også; han holder bladene og har deraf mærket sig, hvilke taler du har holdt, og hvilke artikler du har skrevet. Og at han har sans for de offentlige anliggender, det har han naturligvis lagt for dagen ved at samstemme både i dine taler og i dine avisartikler.

Stensgård

Hør, Fjeldbo, nu kommer igen bundfaldet op i dig. Kan du da aldrig holde dig fri for dette skidenfærdige i tankegangen? Hvorfor altid forudsætte enten usle eller latterlige bevæggrunde? A, du mener det ikke! Nu ser du så trofast ud igen. Jeg vil sige dig det bedste, det rette kernepunkt. Kender du Ragna?

Fjeldbo

Ragna Monsen? Ja; sådan på anden hånd.

Stensgård

Ja, hun kommer undertiden til kammerherrens.

Fjeldbo

I al stilhed. Hun og frøken Bratsberg er veninder fra konfirmationstiden.

Stensgård

Og hvad siger du så om hende?

Fjeldbo

Jo, efter alt, hvad jeg har hørt, må hun være en meget fortræffelig pige.

Stensgård

Å, du skulde se hende i hjemmet. Hun har ingen anden tanke end de to små søskende. Og hvorledes skal hun ikke have plejet sin moder! Du véd, moderen var sindssyg de sidste år, hun levede.

Fjeldbo

Javisst; jeg var selv læge der en tid. Men sig mig, kære ven, jeg skulde dog vel ikke tro at –?

Stensgård

Jo, Fjeldbo, jeg elsker hende virkelig; til dig kan jeg sige det. Ja, jeg skønner godt, hvad der undrer dig. Du finder det påfaldende, at jeg så hurtigt ovenpå –. Ja, du véd jo, jeg har været forlovet i Kristiania?

Fjeldbo

Ja, man har fortalt det.

Stensgård

Det hele forhold var en skuffelse. Jeg måtte
bryde det; det var bedst for alle parter. Du kan tro, jeg har lidt nok under den sag; jeg har følt mig pint og knuget –. Nå, gudskelov, nu er jeg ude af det; det var også min grund til at flytte bort.

Fjeldbo

Og ligeoverfor Ragna Monsen er du sikker på dig selv?

Stensgård

Ja, det er jeg, du! Her er ingen fejltagelse mulig.

Fjeldbo

Men så i Guds navn, gør alvor af det! Det er en stor lykke! O, jeg kunde sige dig så meget –

Stensgård

Kan du virkelig det? Har hun yttret noget? Til frøken Bratsberg kanske?

Fjeldbo

Du forstår mig ikke. Men hvorledes er det muligt, at du midt under alt dette kan gå her og svire i politiske orgier? At bygdsladderen kan få indpas i et sind som –

Stensgård

Og hvorfor ikke? Mennesket er da ikke en så aldeles enkelt maskine heller. Jeg er det ialfald ikke. Desuden, netop igennem disse kampe og brydninger går vejen til hende.

Fjeldbo

En forbandet triviel vej.

Stensgård

Fjeldbo, jeg er ærgærrig; det véd du godt. Jeg må frem i verden. Når jeg tænker på, at jeg er tredive år, og endnu står ved begyndelsen, så kender jeg samvittighedens tænder i mig.

Fjeldbo

Ja, men det er ikke dens visdomstænder.

Stensgård

Det kan ikke nytte at snakke til dig. Du har aldrig følt denne jagende og æggende trang. Du har drevet og dovnet alle dine dage, – som student, til examen, i udlandet, og nu her –

Fjeldbo

Å ja, kanske; men det har ialfald været dejligt. Og der følger ingen slappelse efter, som den, man føler, når man stiger ned af bordet, efterat –

Stensgård

Alt andet; men dette tåler jeg minsæl ikke! Du gør en ond gerning med sligt. Du tager løftelsen fra mig –

Fjeldbo

Ja, men véd du hvad; når løftelsen sidder så løst –

Stensgård

Lad være, siger jeg! Hvad ret har du til at bryde ind i min lykke? Tror du ikke jeg er ærlig kanske?

Fjeldbo

Jo, det ved himlen, jeg tror!

Stensgård

Nå, hvad skal det så til at gøre mig tom og ækkel og mistroisk mod mig selv? (larm og råb i teltet.)
Hør; hør! De drikker min skål! Hvad der kan gribe så mange, – ved den evige Gud, det har
sandhed i sig!
(Frøken Bratsberg, frøken Monsen og kandidat Helle fra venstre går over pladsen i mellemgrunden.)

Kandidat Helle

(til frøken Bratsberg).
Se der, frøken; der står netop sagfører Stensgård.

Thora

Ja, så følger jeg ikke længere. Godnat, Ragna! Godnat; godnat!

Helle og frøken Monsen

Godnat; godnat!
(de går ud til højre.)

Thora

(nærmere).
Jeg er jernværksejer Bratsbergs datter. Jeg har et brev til Dem fra faer.

Stensgård

Til mig –?

Thora

Vær så god; her er det.
(vil gå.)

Fjeldbo

Får jeg ikke lov at følge?

Thora

Nej tak; følg ikke. Godnat!
(ud til venstre.)

Stensgård

(læser ved en papirlygte).
Hvad for noget?

Fjeldbo

Men, kære, – hvad skriver kammerherren?

Stensgård

(brister i latter).
Det havde jeg dog ikke ventet!

Fjeldbo

Men sig mig da –?

Stensgård

Kammerherre Bratsberg er en ynkelig karl.

Fjeldbo

Og det vover du –

Stensgård

Usel; usel! Sig det igen til hvem du vil. Nå, lad forresten være. (gemmer brevet.) Det blir imellem os!
(Forsamlingen kommer ud af teltet.)

Proprietær Monsen

Herr formand! Hvor er herr Stensgård?

Mængden

Der står han! Hurra!

Lundestad

Herr overretssagføreren har glemt sin hat.
(rækker ham den.)

Bogtrykker Aslaksen

Værsågod; her er punsch! En hel bolle!

Stensgård

Tak; ikke mere.

Monsen

Og så husker vel medlemmerne, at imorgen samles vi på Storli hos mig for at –

Stensgård

Imorgen? Nej, det var jo ikke imorgen –?

Monsen

Jo visst; for at vedtage den rundskrivelse, som –

Stensgård

Nej, imorgen kan jeg sandelig ikke godt –. Jeg skal se iovermorgen eller dagen derefter. Nå, godnat, mine herrer; hjertelig tak for idag, og hurra for fremtiden!

Mængden

Hurra! Vi følger ham hjem?

Stensgård

Tak; tak! De må endelig ikke –

Aslaksen

Vi følger Dem allesammen.

Stensgård

Lad gå. Godnat, Fjeldbo; ja, for du følger vel ikke?

Fjeldbo

Nej. Men det vil jeg sige dig, at hvad du yttred om kammerherre Bratsberg –

Stensgård

Hys, hys; det var overdrevet i udtrykket. En streg over det! – Nå ja, mine ærede venner, vil I være med, så kom; jeg går i spidsen.

Monsen

Deres arm, Stensgård.

Bastian

Sangere! Stem i! Noget rigtig fædrelandsk!

Mængden

Sang; sang! Musik!
(En folkesang spilles og synges. Toget marscherer ud til højre i baggrunden.)

Fjeldbo

(til Lundestad, som er bleven tilbage).
Et stadseligt følge.

Lundestad

Å ja. Men en stadselig fører også.

Fjeldbo

Og hvor går så De, herr Lundestad?

Lundestad

Jeg? Jeg går hjem og lægger mig.
(han hilser og går. Doktor Fjeldbo blir alene tilbage.)
(Teppet falder.)

ANDEN AKT

(Havestue hos kammerherrens. Elegante møbler, pianoforte, blomster og sjeldne planter. Indgangsdør i baggrunden. På venstre side dør til spisesalen; til højre flere åbne glasdøre ud til haven.)

(Bogtrykker Aslaksen står ved indgangsdøren. En pige er ifærd med at bære et par frugtskåler ind til venstre.)

Pigen

Ja, men De hører jo, selskabet sidder tilbords endnu. De må komme igen siden.

Aslaksen

Nej, får jeg så heller lov til at vente?

Pigen

Ja, hvis De heller vil det. De kan sætte Dem
der sålænge.
(hun går ind i spisesalen. Aslaksen sætter sig ved døren. Ophold. Doktor Fjeldbo kommer fra baggrunden.)

Fjeldbo

Nå, goddag, Aslaksen; er De her?

Pigen

(kommer tilbage).
Å, hvor sent doktoren kommer!

Fjeldbo

Jeg blev kaldt ud i sygebesøg.

Pigen

Både kammerherren og frøkenen har spurgt så meget efter Dem.

Fjeldbo

Så det har de?

Pigen

Ja doktoren må endelig gå ind. Eller skal jeg kanske sige til at –?

Fjeldbo

Nej, nej; lad være. Jeg skal altid få en bid mad sidenefter; nu venter jeg her sålænge.

Pigen

Ja, de er snart færdige.
(hun går ud i baggrunden.)

Aslaksen

(lidt efter).
Og De kan lade sligt gæstebudsbord gå fra Dem, – med kage og fin vin og alt godt?

Fjeldbo

Ja, for pokker, man får snarere formeget end for lidt af det gode her i egnen.

Aslaksen

Det kan jeg ikke være enig med Dem i.

Fjeldbo

Hm. Men sig mig, – det er nogen, De venter på?

Aslaksen

Det er nogen, jeg venter på, ja!

Fjeldbo

Og hjemme står det tåleligt til? Deres kone –?

Aslaksen

Ligger tilsengs som sædvanligt; hoster og tæres væk.

Fjeldbo

Og den næstældste?

Aslaksen

Å, han er og blir nu vanfør; det véd De jo. Det skal så være for os; – hvad fanden kan det nytte at snakke om sligt!

Fjeldbo

Lad mig se på Dem, Aslaksen!

Aslaksen

Nå; hvad vil De se?

Fjeldbo

Idag har De drukket.

Aslaksen

Det gjorde jeg igår også.

Fjeldbo

Igår; ja, det fik endda så være; men idag og –

Aslaksen

End de derinde da? Jeg synes de også drikker.

Fjeldbo

Ja, kære Aslaksen, De har ret på en måde; men vilkårene er nu så forskellige her i verden.

Aslaksen

Jeg har ikke valgt mine vilkår.

Fjeldbo

Nej, Vorherre har valgt for Dem.

Aslaksen

Nej, det har han ikke. Det er mennesker, som har valgt. Daniel Hejre valgte, da han tog mig ud af trykkeriet og satte mig til at studere. Og kammerherre Bratsberg valgte, da han ruinerte Daniel Hejre, så jeg måtte gå tilbage til trykkeriet igen.

Fjeldbo

Nu taler De mod bedre vidende. Kammerherre Bratsberg har aldrig ruineret Daniel Hejre; Daniel Hejre ruinerte sig selv.

Aslaksen

Lad gå! Men hvor turde Daniel Hejre ruinere sig selv, når han havde sligt ansvar mod mig? Vorherre har også sin skyld, forstår sig. Hvorfor skulde han give mig evner og anlæg? Nå, dem kunde jeg da endelig brugt som en skikkelig håndværksmand; men så kommer den gamle sludderbøtte –

Fjeldbo

Det er stygt, hvad De der siger. Daniel Hejre tog sig dog visst af Dem i den bedste mening.

Aslaksen

Ja, hans gode mening kan s'gu lidet hjælpe mig. – Derinde, hvor de nu sidder og klinker og drikker skåler, der sad jeg også; var som en af de andre; var fint opklædt –! Det var vel noget for mig, det; for mig, som havde læst så mangt, og som havde tørstet så længe efter at få del i alt det, som herligt er i verden. Jo, pyt! Hvor længe var Jeppe i paradis? Knald og fald, ud af det igen; – hele herligheden faldt i fisk, som vi siger i trykkeriet.

Fjeldbo

Jaja; men De var jo dog ikke så slemt stillet; De havde jo Deres håndværk at ty til.

Aslaksen

Det er en god snak, det. Efter sligt noget er ens stand ikke længere ens stand. De tog fodfæstet væk under mig og satte mig ud på en glat is, – og så må jeg endda høre slængord, fordi jeg snubler.

Fjeldbo

Nå; jeg vil visselig ikke gå hårdt irette med Dem –

Aslaksen

Nej, det gør De også ret i. – Det er et underligt røre! Daniel Hejre og forsynet og kammerherren og skæbnen og omstændighederne – og jeg selv også! jeg har tidt tænkt på at klare det ud fra hinanden og skrive en bog om det; men det er så forbandet indfiltret at – (skotter mod døren til venstre.) Se så; nu går de fra bordet.
(Selskabet, damer og herrer, går under munter samtale fra spisesalen ud i haven. Mellem gæsterne er sagfører Stensgård med Thora under den venstre og Selma under den højre arm. Doktor Fjeldbo og bogtrykker Aslaksen står oppe ved døren i baggrunden.)

Stensgård

Ja, jeg er jo fremmed her; damerne får sige, hvor jeg skal føre Dem hen.

Selma

Ud i det fri; De må se haven.

Stensgård

O ja, det skulde være dejligt!
(ud gennem den forreste glasdør til højre.)

Fjeldbo

Men i Guds navn, det var jo Stensgård!

Aslaksen

Ja, det er ham, jeg skal have fat i. Jeg har rendt længe nok efter ham; heldigvis traf jeg da Daniel Hejre –
(Daniel Hejre og Erik Bratsberg kommer fra spisesalen.)

Daniel Hejre

Hehe; det var minsæl en excellent Sherry! Jeg har ikke smagt magen, siden jeg var i London.

Erik Bratsberg

Ja, ikke sandt? Den kan live et menneske op?

Daniel Hejre

Ak, ak; det er en sand fryd at se sine penge så vel anvendte!

Erik Bratsberg

Hvorledes? (leende.) Nå; ja, ja vel, ja!
(de går ud i haven.)

Fjeldbo

De skal tale med Stensgård, siger De?

Aslaksen

Jeg skal så.

Fjeldbo

I forretninger?

Aslaksen

Forstår sig; festberetningen i bladet –

Fjeldbo

Ja, véd De hvad, – så må De vente derude sålænge –

Aslaksen

Ude i gangen?

Fjeldbo

I forstuen, ja! Her er hverken tid eller sted –; jeg skal passe på, når Stensgård blir et øjeblik alene; hører De –!

Aslaksen

Bevares vel; jeg skal vente til min tid kommer.
(går ud i baggrunden.)
(Kammerherre Bratsberg, gårdbruger Lundestad, værksforvalter Ringdal og et par andre herrer fra spisesalen.)

Kammerherren

(i samtale, til Lundestad).
Uvorrent, siger De? Nu, formen vil jeg ikke videre opholde mig ved; men der var guldkorn i den tale; det kan jeg forsikkre Dem.

Lundestad

Jaja; når kammerherren er fornøjet, så kan sagtens jeg være det.

Kammerherren

Det skulde jeg også mene. Nå, der har vi da doktoren! Og med en tom mave sandsynligvis?

Fjeldbo

Siger intet, herr kammerherre; her er ikke langt til spisekammeret; – jeg betragter mig halvvejs som hjemme i huset.

Kammerherren

Se, se; gør De det? Det skulde De dog ikke gøre før tiden.

Fjeldbo

Hvorledes? De tager det da vel ikke ilde op? De har jo selv tilladt mig –

Kammerherren

Hvad jeg har tilladt Dem, det er tilladt. – Nå, nå; betragt De Dem som hjemme, og se De kan finde vejen til spisekammeret. (slår ham let på skuldren og vender sig til Lundestad.) Se, det er en; ham kan De kalde en lykkejæger og – og det andet, som jeg ikke husker.

Fjeldbo

Men, herr kammerherre!

Lundestad

Nej, jeg forsikkrer –

Kammerherren

Ingen disputer ovenpå maden; det er ikke tjenligt. Nu får vi snart kaffeen derud.
(går med gæsterne ned i haven.)

Lundestad

(til Fjeldbo).
Skulde De hørt så underlig, som kammerherren er idag?

Fjeldbo

Det mærkede jeg allerede igåraftes.

Lundestad

Tænk, han vil endelig, at jeg skal have kaldt herr Stensgård for en lykkejæger og sligt noget!

Fjeldbo

Å, pyt, herr Lundestad; om nu så var? Men undskyld; jeg må ned og hilse på husets damer.
(går ud til højre.)

Lundestad

(til Ringdal, som ordner et spillebord).
Hvorledes hænger det dog sammen, at sagfører Stensgård kommer her?

Ringdal

Ja, sig De mig det. Han stod ikke på listen fra først af.

Lundestad

Altså bagefter? Efter den tiltale, kammerherren fik igår –?

Ringdal

Ja, kan De skønne sligt?

Lundestad

Skønne det? Å jo; å jo.

Ringdal

(sagtere).
Mener De, kammerherren er ræd for ham?

Lundestad

Jeg mener, han er varsom, – mener jeg.
(de går samtalende op mod baggrunden og derpå ud i haven; på samme tid kommer Selma og Stensgård frem i den forreste havedør.)

Selma

Jo, vil De nu se; der borte over trætoppene skimter vi både kirketårnet og hele den øverste del af byen.

Stensgård

Ja virkelig; det havde jeg ikke troet.

Selma

Synes De ikke udsigten heroppefra er dejlig?

Stensgård

Alting er dejligt her; haven og udsigten og solskinnet og menneskene! O, du gode Gud, hvor det altsammen er dejligt! Og her bor De hele sommeren?

Selma

Nej, ikke jeg og min mand; vi kommer og går. Vi har et stort prægtigt hus inde i byen, meget prægtigere end her; ja, De skal nok få se det.

Stensgård

Og Deres familje bor kanske også i byen?

Selma

Familje? Hvem skulde den familje være?

Stensgård

Ja, jeg vidste ikke –

Selma

Vi eventyrprinsesser har ingen familje.

Stensgård

Eventyrprinsesser?

Selma

Idethøjeste har vi kun sådan en ond stedmoder –

Stensgård

En heks, ja! Og De er altså prinsesse?

Selma

Over alle de sunkne slotte, hvor det spiller om thorsdagsnatten. Doktor Fjeldbo mener, det må være en meget hehagelig livsstilling; men, – ja, nu skal De høre –

Erik Bratsberg

(fra haven).
Nå, endelig finder man da den lille frue!

Selma

Ja, fruen fortæller herr Stensgård sit levnetsløb.

Erik Bratsberg

Se, se; og hvad figur spiller ægtemanden i fruens levnetsløb?

Selma

Prins, naturligvis. (til Stensgård.) De véd, der kommer altid en prins og løser trolddommen, og så er alting godt og vel, og så er der glæde og gratulation i verden, og så er eventyret ude.

Stensgård

Å; det var for kort.

Selma

Ja kanske, – på en måde.

Erik Bratsberg

(slår armen om hende).
Men ud af det eventyr spandt der sig et nyt, og der blev prinsessen dronning!

Selma

På samme vilkår, som de rigtige prinsesser?

Erik Bratsberg

Hvilke vilkår?

Selma

De må udenlands; bort til et fremmed rige.

Erik Bratsberg

En cigar, herr Stensgård?

Stensgård

Tak; ikke nu.
(Doktor Fjeldbo og Thora fra haven.)

Selma

(imod dem).
Kære Thora, er du der! Du er da vel ikke syg?

Thora

Jeg? Nej.

Selma

Jo, jo; det er du visst; jeg synes, du konsulerer doktoren så ivrigt i de sidste dage.

Thora

Nej, jeg forsikkrer dig –

Selma

Snak; lad mig føle! Du brænder. Kære doktor, tror De ikke den hede går over.

Fjeldbo

Alting skal have sin tid.

Thora

Frost er da heller ikke bedre –

Selma

Nej, den jævne middelvarme, – så siger min mand også.

Kammerherren

(kommer fra haven).
Hele familjen samlet i fortrolig klynge? Det er just ikke meget høfligt mod gæsterne.

Thora

Kære faer, nu skal jeg straks –

Kammerherren

Aha, det er Dem, damerne gør kur til, herr Stensgård. Det skal jeg besørge.

Thora

(sagte til Fjeldbo).
Bliv!
(hun går ud i haven.)

Erik Bratsberg

(byder Selma armen)
Har fruen noget imod –?

Selma

Kom!
(begge ud til højre.)

Kammerherren

(ser efter dem).
At få de to skilt ad, det er nu ikke til at tænke på.

Fjeldbo

Det vilde også være en syndig tanke.

Kammerherren

Ja, hvorledes dog Vorherre er dårernes formynder!
(råber ud.) Thora, Thora, så hav dog et øje med Selma! Hent et shawl til hende; og lad hende ikke løbe således omkring; hun forkøler sig! Ja, vi mennesker er kortsynte, doktor! Véd De noget middel mod den fejl?

Fjeldbo

Ja; lærepengene. Dem skal man anbringe bag øret, så ser man klarere en anden gang.

Kammerherren

Ejej! Tak for det råd. Men De, som regner Dem for hjemme her, De skal såmæn også tage Dem lidt af Deres fremmede.

Fjeldbo

Ja, vel; Stensgård, skal kanske vi to –?

Kammerherren

Å nej, kære, – derude går min gamle ven, Hejre –

Fjeldbo

Ja, han regner sig også for hjemme her.

Kammerherren

Ha, ha, ha! Han gør så, ja!

Fjeldbo

Nå, vi to skal slå os sammen og prøve vort bedste.
(går ud i haven.)

Stensgård

Herr kammerherren nævnte Daniel Hejre. Jeg må sige, jeg blev forundret over at se ham her.

Kammerherren

Gjorde De det? Herr Hejre og jeg er skolekammerater og ungdomsvenner. Vi har desuden stødt sammen i såmange livsforholde –

Stensgård

Ja, om de sammenstød gav herr Hejre adskilligt tilbedste igåraftes.

Kammerherren

Hm!

Stensgård

Havde han ikke været, så skulde jeg visselig ikke således i min stemning kogt over, som jeg gjorde. Men han har en måde at omtale personer og begivenheder på, som –; idetheletaget, der sidder en slem mund på ham.

Kammerherren

Min kære unge ven, – herr Hejre er min gæst; det får De ikke lov at glemme. Fuld frihed i mit hus; men med forbehold: intet uridderligt i omtale af dem, jeg omgåes.

Stensgård

Jeg beer meget om forladelse –!

Kammerherren

Nå, nå, nå; De hører til den unge slægt, som ikke regner det så nøje. Hvad herr Hejre angår, så tvivler jeg på, at De kender ham tilbunds. Herr Hejre er ialfald en mand, hvem jeg skylder overmåde meget.

Stensgård

Ja, det påstod han rigtignok; men jeg troede ikke, at –

Kammerherren

Jeg skylder ham det bedste af vor familjelykke, herr Stensgård! Jeg skylder ham min svigerdatter. Ja, det er virkelig så. Daniel Hejre tog sig af hende i hendes barndom; hun var et lidet vidunder; gav allerede koncerter ti år gammel; ja, De har da visst hørt hende nævne? Selma Sjøblom –?

Stensgård

Sjøblom? Ja, ganske visst; hendes fader var svensk.

Kammerherren

Musiklærer, ja! Han kom hertil for en hel del år siden. En musikers kår er, som De véd, i regelen ikke de bedste; og hans livsvaner er vel heller ikke altid til fromme for –; nå, herr Hejre har stedse været en talentjæger; han tog sig af barnet, fik hende sendt til Berlin; og da så faderen var død og Hejres formuesforfatning havde forandret sig, kom hun tilbage til Kristiania, hvor hun naturligvis snart blev optagen i de bedste kredse. Derved, ser De, blev der en mulighed for at hun og min søn kunde støde sammen.

Stensgård

Ja, på den vis har gamle Daniel Hejre rigtignok været et redskab –

Kammerherren

Således griber det ene ind i det andet her i livet. Redskaber, det er vi allesammen; De også; det vil da sige, et nedbrydende –

Stensgård

Å, herr kammerherre, jeg beer Dem; jeg er ganske skamfuld –

Kammerherren

Skamfuld?

Stensgård

Ja, det var i højeste grad upassende –

Kammerherren

Mod formen kunde der måske være et og andet at indvende, men meningen var god. Og det vil jeg bede Dem om: når De herefter har noget på hjerte, så kom til mig; tal åbent med mig, ærligt og ligefrem. Ser De, vi vil jo dog alle det bedste; det er jo min pligt –

Stensgård

Og De tillader, at jeg taler åbent med Dem?

Kammerherren

Ja, det ved Gud, jeg gør. Tror De ikke, jeg længe har set, at livet her på visse hold har taget en retning, som er alt andet end ønskelig? Men hvad skulde jeg gøre? I højsalig kong Carl Johans tid levede jeg for det meste i Stockholm. Nu er jeg gammel; det er desuden min natur imod at bryde frem med reformer, eller at blande mig personligt ind i hele dette offentlige røre. De derimod, herr Stensgård, De har alle betingelser; derfor vil vi holde sammen.

Stensgård

Tak, herr kammerherre! Tak, tak!
(Værksforvalter Ringdal og Daniel Hejre fra haven.)

Ringdal

Og jeg siger Dem, det må være en misforståelse.

Daniel Hejre

Ja så? Det var løjerligt! Jeg skulde misforstå mine egne øren?

Kammerherren

Noget nyt, Hejre?

Daniel Hejre

Ikke andet, end at Anders Lundestad er ifærd med at gå over til Storlipartiet.

Kammerherren

Å; nu spaser du!

Daniel Hejre

Beer om forladelse, højstærede; har det fra hans egen mund. Gårdbruger Lundestad agter på grund af svækket helbredstilstand at træde tilbage i privatlivet; og så kan man jo slutte sig til resten.

Stensgård

Og det har De fra hans egen mund?

Daniel Hejre

Ja såmæn; han forkyndte den vigtige begivenhed midt i en lyttende klynge dernede; hehe!

Kammerherren

Men, min gode Ringdal, hvorledes kan dette hænge sammen?

Daniel Hejre

Å, det er da ikke vanskeligt at gætte.

Kammerherren

Jo, tilforladelig. Men dette er jo en stor sag for distriktet. Kom med, Ringdal; vi må sandelig tale med manden.
(han og Ringdal går ned i haven.)

Doktor Fjeldbo

(fra den bageste havedør).
Er kammerherren gået ud?

Daniel Hejre

Hys; de vise skal holde råd! Stor nyhed, doktor! Lundestad frasiger sig storthingshvervet.

Fjeldbo

Å, det er ikke muligt?

Stensgård

Ja, kan du begribe det?

Daniel Hejre

Jo, nu blir her røre og rummel. Det er de unges forbund, som begynder at virke, herr Stensgård! Véd De, hvad De skulde kalde den forening? Ja, jeg skal sige Dem det siden.

Stensgård

Tror De virkelig, det er vort forbund –?

Daniel Hejre

Det er der minsæl ingen tvivl om. Nå, så får vi altså dog den glæde at skikke herr proprietariussen afgårde som storthingsmand. Å, gid han allerede var afgårde! – jeg skulde såmæn gerne skydse ham –; noksagt; hehe!
(går ud i haven.)

Stensgård

Men sig mig, Fjeldbo, – hvorledes rimer du alt dette sammen?

Fjeldbo

Der er andre ting, som er vanskeligere at rime sammen. Hvorledes kommer du her?

Stensgård

Jeg? Ligesom de øvrige, naturligvis; jeg er indbuden.

Fjeldbo

Ja, det blev du igåraftes, hører jeg; – efter din tale –

Stensgård

Nu ja?

Fjeldbo

Men at du modtog den indbydelse –!

Stensgård

Ja, hvad fanden skulde jeg gøre? Jeg kunde da ikke fornærme de skikkelige mennesker.

Fjeldbo

Så! Kunde du ikke det? I din tale kunde du det dog.

Stensgård

Snak! I min tale var det principer, jeg angreb, ikke personer.

Fjeldbo

Og hvorledes forklarer du nu kammerherrens indbydelse?

Stensgård

Ja, kære ven, der er jo kun én måde at forklare den på.

Fjeldbo

Nemlig, at kammerherren er bange for dig?

Stensgård

Han skal, ved Gud, ikke få grund til det! Han er en hædersmand.

Fjeldbo

Det er han.

Stensgård

Og ligger der ikke noget rørende i, at den gamle mand tager sagen på den måde? Og hvor frøken Bratsberg var dejlig, da hun bragte brevet!

Fjeldbo

Men sig mig, – optrinet fra igår er da vel ikke kommet på tale her?

Stensgård

Å langtfra; de er altfor dannede mennesker til at røre ved sligt. Men det bider mig i samvittigheden; siden vil jeg gøre en undskyldning –

Fjeldbo

Nej, det må jeg bestemt fraråde! Du kender ikke kammerherren –

Stensgård

Jaja; så skal mine handlinger tale for mig.

Fjeldbo

Du vil da ikke bryde med Storlifolket?

Stensgård

Jeg vil bringe en udsoning tilveje; jeg har jo min forening; den er allerede en magt, som du ser.

Fjeldbo

Ja, men én ting, mens jeg husker det; – din kærlighed til frøken Monsen –; jeg råded dig igår til at gøre alvor af den sag –

Stensgård

Ja, ja, det kan vi altid –

Fjeldbo

Nej, hør; jeg har tænkt nøjere over det. Du skal slå den plan af tankerne.

Stensgård

Ja, det tror jeg du har ret i. Gifter man sig ind i en udannet familje, så gifter man sig på en måde med hele familjen.

Fjeldbo

Å ja; både af den og af andre grunde –

Stensgård

Monsen er en udannet person, det ser jeg nu.

Fjeldbo

Ja, han er just ingen beleven mand.

Stensgård

Nej, det er s'gu visst! Han går og taler ilde om folk, som han ser i sit hus; det er uridderligt. På Storli lugter der af dårlig tobak i alle stuer –

Fjeldbo

Men, kære, – at du ikke har mærket den tobakslugt, før nu –?

Stensgård

Det er sammenligningen, som gør det. Jeg kom på en falsk fod her i bygden fra første færd af. Jeg faldt i kløerne på partigængere, som tuded mig ørerne fulde. Det skal være forbi! Jeg vil ikke gå her og slide mig op som redskab for egennytte eller for råhed og dumhed.

Fjeldbo

Men hvad vil du så bruge din forening til?

Stensgård

Foreningen blir uforandret; den er grundlagt på en så temmelig bred basis; – ja, det vil sige, den er stiftet til at modarbejde slette indflydelser; – jeg ser først nu, fra hvilken kant de indflydelser kommer.

Fjeldbo

Men tror du «de unge» vil se det samme?

Stensgård

Det skal de. Jeg tør vel forlange, at slige karle retter sig efter min bedre indsigt.

Fjeldbo

Men hvis de nu ikke vil?

Stensgård

Så kan de gå sin egen gang. Jeg behøver dem ikke længere. Og mener du desuden, at jeg, i halsstarrig blindhed, og for et uselt konsekventsmageris skyld, skulde lade min fremtid glide ind i et fejl spor og aldrig komme til målet?

Fjeldbo

Hvad mener du med målet?

Stensgård

Et liv, som svarer til mine evner, og som fylder alle mine interesser ud.

Fjeldbo

Ingen svævende talemåder! Hvad mener du med målet?

Stensgård

Nå, til dig kan jeg sagtens sige det. Med målet mener jeg: engang i tiden at blive storthingsmand eller statsråd, og at blive lykkelig gift i en rig og anset familje.

Fjeldbo

Se, se; og så tænker du, ved hjælp af kammerherrens forbindelser, –?

Stensgård

Ved hjælp af mig selv tænker jeg at nå det! Det vil komme og det skal komme; men ganske af sig selv. Nå, det har forresten lange udsigter; – lad det kun! Indtil da vil jeg leve og nyde her i skønhed og solskin –

Fjeldbo

Her?

Stensgård

Ja, her! Her er fine sæder; her er ynde over tilværelsen; her er gulvet lagt ligesom blot til at trædes på af lakerte støvler; her er lænestolene dybe, og damerne sidder smukt i dem; her går samtalen let og elegant, som en kasteleg; her plumper ingen råhed ind og gør selskabet stille. Å, Fjeldbo, – her først føler jeg hvad fornemhed er. Ja, vi har dog virkelig vor adel; en liden kreds; en adel i dannelse; og den vil jeg tilhøre. Føler du ikke selv, at man luttres her? At rigdommen her er af et andet slags? Når jeg tænker på Monsens rigdom, så forestiller jeg mig den i skikkelse af store bunker fedtede papirsedler, af ølsmudsede panteobligationer; – men her, her er det metal, skinnende sølv! Og med menneskene er det ligedan. Kammerherren, – hvilken prægtig, fin gammel gubbe!

Fjeldbo

Det er han.

Stensgård

Og sønnen, – djerv, ligefrem, dygtig!

Fjeldbo

Ganske visst.

Stensgård

Og svigerdatteren, du! Hun er en perle! – gode Gud, hvilken rig og ejendommelig natur –

Fjeldbo

Det har Thora – det har frøken Bratsberg også.

Stensgård

Ja vel; men se, hun er nu mindre betydelig.

Fjeldbo

Å, du kender hende ikke. Du véd ikke, hvor hun er dyb og stille og trofast.

Stensgård

Men svigerdatteren da! Så ligefrem, næsten hensynsløs; og så anerkendende, så erobrende –!

Fjeldbo

Jeg tror virkelig, du er forelsket i hende.

Stensgård

I en gift kone? Er du gal, menneske! Hvad skulde det føre til? Nej, men jeg blir forelsket; det føler jeg godt. Ja, hun er rigtignok dyb, stille og trofast!

Fjeldbo

Hvem?

Stensgård

Frøken Bratsberg, naturligvis.

Fjeldbo

Hvad for noget? Du tænker da vel aldrig på –?

Stensgård

Jo, det ved Gud, jeg gør!

Fjeldbo

Nej, men jeg forsikkrer dig, det går aldeles ikke an!

Stensgård

Hoho! Viljen er en verdensmagt, du! Vi skal se, det går an.

Fjeldbo

Men dette er jo den rene skære letsindighed! Igår var det frøken Monsen –

Stensgård

Ja, se, det var en overilelse; men det frarådede du mig jo selv –

Fjeldbo

Jeg fraråder dig på det bestemteste at tænke på nogen af dem.

Stensgård

Så? Du agter kanske selv at erklære dig for en af dem?

Fjeldbo

Jeg? Nej, det forsikkrer jeg dig –

Stensgård

Ja, det skulde nu heller ikke have holdt mig tilbage, om så var. Vil man stå mig ivejen, vil man spærre fremtiden for mig, så kender jeg ingen hensyn.

Fjeldbo

Vogt dig, at ikke jeg siger det samme!

Stensgård

Du! Hvad ret har du til at gøre dig til formynder og værge for kammerherre Bratsbergs familje?

Fjeldbo

Jeg har en vens ret idetmindste.

Stensgård

Pyt; den snak fanger du ikke mig med. Du har egennyttens ret, har du! Det tilfredsstiller din smålige forfængelighed at gå og være pot og pande her i huset; derfor skal jeg holdes borte.

Fjeldbo

Ja, det var det bedste, som kunde times dig. Du står her på en hul grund.

Stensgård

Gør jeg virkelig? Tusend tak! Den grund skal jeg vide at bygge støtter under.

Fjeldbo

Prøv; men jeg spår dig, det ramler forinden.

Stensgård

Håhå! Du har rævestreger bag øret? Godt, at det kom for dagen. Jeg kender dig nu; du er min uven; den eneste, jeg har her.

Fjeldbo

Det er jeg ikke!

Stensgård

Det er du! Du har altid været det; lige fra skoletiden. Se dig omkring her, hvorledes alle anerkender mig, uagtet jeg er fremmed for dem. Du derimod, du, som kender mig, du har aldrig anerkendt mig. Det er overhovedet det usle ved dig, at du aldrig kan anerkende nogen; du har gået derinde i Kristiania og drevet om i thevandsselskaber og fyldt tilværelsen med at sige småvittigheder. Sligt hævner sig, du! Sansen for det, som er mere værd i livet, – for det, som der er løftelse og flugt i, den sløves, og så står man der og duer til ingenting.

Fjeldbo

Duer jeg til ingenting.

Stensgård

Har du nogensinde duet til at anerkende mig?

Fjeldbo

Hvad skal jeg da anerkende?

Stensgård

Min vilje, om ikke andet. Den anerkendes af alle de andre; – af det menige folk ved festen igår, af kammerherre Bratsberg og hans familje –

Fjeldbo

Af proprietær Monsen og hans dito, af –; død og plage, det er sandt, – herude står en og venter på dig –

Stensgård

Hvem er det?

Fjeldbo

(går mod baggrunden).
En, som anerkender dig. (åbner døren og kalder.)
Aslaksen, kom ind!

Stensgård

Aslaksen?

Aslaksen

(kommer).
Nå, endelig da!

Fjeldbo

På gensyn; jeg skal ikke forstyrre vennerne.
(går ud i haven.)

Stensgård

Men hvad i pokkers navn vil De her?

Aslaksen

Jeg må nødvendig tale med Dem. De lovte mig igår en beretning om foreningens stiftelse og –

Stensgård

Den kan ikke komme –; det må vi vente med til en anden gang.

Aslaksen

Umuligt, herr Stensgård; avisen skal ud imorgen tidlig –

Stensgård

Sniksnak! Det hele må forandres. Sagen er trådt ind i et nyt stadium; her er kommet andre momenter til. Hvad jeg yttrede om kammerherre Bratsberg, må aldeles omredigeres, før det kan bruges.

Aslaksen

Nej, det om kammerherren, det er allerede trykt.

Stensgård

Nå, så ud med det igen!

Aslaksen

Ud med det?

Stensgård

Ja, jeg vil ikke ha'e det på den måde. De ser på mig? Tror De ikke jeg forstår at styre foreningens anliggender, kanske?

Aslaksen

Jo, gudbevares; men jeg må bare sige Dem –

Stensgård

Ingen indvendinger, Aslaksen; sligt tåler jeg minsæl ikke!

Aslaksen

Herr sagfører Stensgård, véd De, at den smule tørre brød, jeg har, den sætter De på spil? Véd De det?

Stensgård

Nej, det véd jeg sletikke.

Aslaksen

Jo, så er det. I vinter, før De kom hertil, var mit blad i opkomst. Jeg redigerte det selv, skal jeg sige Dem; og jeg redigerte det med princip.

Stensgård

De?

Aslaksen

Ja, jeg! Jeg sagde til mig selv: det er det store publikum, som skal bære et blad; men det store publikum er det slette publikum, – det ligger nu i de lokale forholde; og det slette publikum vil have et slet blad. Se, så redigerte jeg bladet –

Stensgård

Slet! Ja, det er ubestrideligt.

Aslaksen

Ja, og det stod jeg mig på. Men så kom De og indførte ideer i distriktet; og så fik bladet en farve, og derfor faldt alle Anders Lundestads venner fra; de, som er tilbage, de betaler slet –

Stensgård

Ja, men bladet blev godt.

Aslaksen

Jeg kan ikke leve af et godt blad. Nu skulde her vækkes røre; her skulde gøres ende på, som De lovte igår; stormændene skulde stilles i gabestokken; der skulde komme slige ting ind, som alle måtte læse, – og så svigter De –

Stensgård

Hoho! De mener, jeg skulde tjene Dem og skandalen? Nej, mange tak, min gode mand!

Aslaksen

Herr sagfører Stensgård, De må ikke drive mig til det yderste, for ellers går det galt.

Stensgård

Hvad mener De med det?

Aslaksen

Jeg mener, at jeg så må gøre bladet indbringende på en anden vis. Gud skal vide, jeg gør det ikke med lyst. Før De kom, ernærte jeg mig redeligt med ulykkelige hændelser og selvmord og slige uskyldige ting, som tidt ikke var passeret engang. Men nu har De fået vendt op og ned på det altsammen; nu må her anden kost til –

Stensgård

Ja, det vil jeg bare sige Dem: går De på egen hånd, går De et skridt udenfor mine ordre og gør bevægelsen her til et middel for Deres smudsige egennytte, så går jeg til bogtrykker Alm og stifter et nyt blad. Vi har penge, vi, ser De! Og så skal Deres avislap være ødelagt inden fjorten dage.

Aslaksen

(bleg).
Det gør De ikke!

Stensgård

Jo, det gør jeg; og jeg skal være mand for at redigere bladet, så det får det store publikum for sig.

Aslaksen

Så går jeg i denne stund tiI kammerherre Bratsberg –

Stensgård

De? Hvad vil De der?

Aslaksen

Hvad vil De her? Tror De ikke jeg skønner, hvorfor kammerherren har bedt Dem? Det er, fordi han er ræd for Dem og for hvad De vil gøre; og det drager De nytte af. Men er han ræd for hvad De vil gøre, så er han vel også ræd for hvad jeg vil trykke; og det vil jeg drage nytte af!

Stensgård

Det skulde De vove? De! Slig en stymper –!

Aslaksen

Ja, det skal jeg vise Dem. Skal Deres skåltale ud af bladet, så skal kammerherren betale mig for at ta'e den ud.

Stensgård

Vov det; vov det bare! De er drukken, menneske –!

Aslaksen

Ikke mere end til måde. Men jeg blir som en løve, når man vil tage den fattige brødbid fra mig. De kan ikke sætte Dem ind i, hvorledes jeg har det hjemme; en sengeliggende kone, et vanført barn –

Stensgård

Pak Dem! Vil De søle mig ned i Deres gemenhed? Hvad kommer Deres værkbrudne koner og vanskabte unger mig ved? Vover De at stille Dem ivejen for mig, understår De Dem bare at spærre en eneste udsigt, så skal De komme til at ligge på fattigkassen før året er omme!

Aslaksen

Jeg skal vente en dag –

Stensgård

Nå; De begynder at få fornuftens brug igen.

Aslaksen

Jeg skal i et extranummer underrette abonnenterne om, at redaktøren, som følge af en ved festgildet pådragen upasselighed –

Stensgård

Ja, ja; gør det; senere kan det jo nok hænde, vi kommer tilrette med hinanden.

Aslaksen

Gid det var så vel. – Herr overretssagfører Stensgård, – husk på: den avis, den er mit eneste lam.
(ud i baggrunden.)

Gårdbruger Lundestad

(i den forreste havedør).
Nå, herr sagfører Stensgård?

Stensgård

Nå, herr gårdbruger Lundestad?

Lundestad

De går her så alene? Dersom det var Dem belejligt, vilde jeg nok gerne tale lidt med Dem.

Stensgård

Med fornøjelse.

Lundestad

Først må jeg nu sige Dem det, at dersom De har hørt, jeg skulde have sagt noget ufordelagtigt om Dem, så må De ikke tro det.

Stensgård

Om mig? Hvad skulde De have sagt?

Lundestad

Ingenting; det forsikkrer jeg Dem. Men her findes så mange ørkesløse mennesker, som bare går omkring og syr folk sammen.

Stensgård

Ja, i det hele taget, – vi to er desværre kommet i en noget skæv stilling til hinanden.

Lundestad

Det er en ganske naturlig stilling, herr Stensgård. Det er det gamles stilling til det nye; det går altid så.

Stensgård

Å bevares, herr Lundestad, De er da ikke så gammel.

Lundestad

Å jo, å jo, jeg blir gammel nu. Jeg har nu siddet i thinget siden 1839. Nu synes jeg det kunde være på tiden at få afløsning.

Stensgård

Afløsning?

Lundestad

Tiderne skifter, ser De. Nye opgaver taer vækst; og til at bære dem frem kræves der nye kræfter.

Stensgård

Ærligt og oprigtigt, herr Lundestad, – vil De altså virkelig vige for Monsen?

Lundestad

For Monsen? Nej, for Monsen vil jeg ikke vige.

Stensgård

Men så forstår jeg ikke –?

Lundestad

Sæt nu, jeg veg for Monsen; tror De så, han havde udsigt til at blive valgt?

Stensgård

Ja, det er vanskeligt at sige. Valgmandsvalget skal jo rigtignok allerede foregå iovermorgen, og stemningen er vistnok endnu ikke tilstrækkelig bearbejdet; men –

Lundestad

Jeg tror ikke det vilde lykkes. Mit og kammerherrens parti vil ikke stemme på ham. Ja, «mit parti», det er nu sådan en talemåde; jeg mener ejendomsmændene, de gamle slægter, som sidder fast på sin jord og hører hjemme her. De vil ikke kendes ved Monsen. Monsen er en indflytter; der er ingen, som véd noget sådan rigtig tilbunds om Monsen og hans sager. Og så har han nu måttet hugge meget ned omkring sig for at vinde plads; hugget ud både skoge og familjer, kan en sige.

Stensgård

Ja, men hvis De altså mener, at der ingen udsigt er –

Lundestad

Hm! Det er sjeldne gaver, De har fået idetheletaget, herr Stensgård. Vorherre har udrustet Dem rigeligt. Men der er en liden ting, som han skulde givet Dem på købet.

Stensgård

Og hvad skulde det være?

Lundestad

Sig mig, – hvorfor tænker De aldrig på Dem selv? Hvorfor har De sletingen ærgærrighed?

Stensgård

Ærgærrighed? Jeg?

Lundestad

Hvorfor går De her og spilder Deres kræfter på andre? Kort og godt, – hvorfor vil De ikke selv ind i thinget?

Stensgård

Jeg? Det er ikke Deres alvor!

Lundestad

De har jo skaffet Dem stemmeret, hører jeg. Men nytter De ikke lejligheden nu, så kommer der en anden ind, og han blir kanske fast i sadlen, og da er han ikke så let at fordrive.

Stensgård

Men, for Guds skyld, mener De, hvad De siger, herr Lundestad?

Lundestad

Det fører jo ikke til noget; når De ikke vil, så –

Stensgård

Vil? Vil? Jeg må oprigtig tilstå Dem, jeg er ikke så aldeles blottet for ærgærrighed, som De tror. Men antager De virkelig, at sligt kan ske?

Lundestad

Ske kunde det nok. Jeg skulde gøre mit bedste. Kammerherren vilde visst også gøre sit; han kender jo Deres talegaver. De unge har De for Dem og –

Stensgård

Herr Lundestad, De er, ved Gud, min sande ven!

Lundestad

Å, det mener De nu ikke så stort med. Var jeg Deres ven, så tog De byrden fra mig; De har unge skuldre; De kunde bære den så let.

Stensgård

Råd over mig i så henseende; jeg skal ikke svigte.

Lundestad

Så De er altså ikke uvillig –?

Stensgård

Her er min hånd!

Lundestad

Tak! Tro mig, herr Stensgård, De kommer ikke til at angre på det. Men nu må vi fare varsomt frem. Valgmænd må vi begge to sørge for at blive, – jeg for at foreslå Dem til min efterfølger og examinere Dem lidt i forsamlingen, og De for at gøre rede for Deres meninger –

Stensgård

Å, er vi først så vidt, så er vi ovenpå. I valgmandsforsamlingen er jo De almægtig.

Lundestad

Der er måde med almægtigheden; – De må naturligvis bruge Deres talegaver; De får se at bortforklare det, som kan være mest kantet og stødende –

Stensgård

De mener da vel ikke, at jeg skal bryde med mit parti?

Lundestad

Se nu bare sindigt på sagen. Hvad vil det sige, at her er to partier? Det vil sige, at her på den ene side findes endel mænd eller slægter, som er i besiddelse af de almindelige borgerlige goder, – jeg mener ejendom, uafhængighed, og andel i magten. Det er det parti, jeg hører til. Og på den anden side findes der mange yngre medborgere, som gerne vil erhverve sig disse samfundsgoder. Se, det er Deres parti. Men dette parti kommer De jo ganske naturligt og ligefrem til at træde ud af, når De nu
får andel i magten og derhos skaffer Dem en stilling her som rigtig fast ejendomsmand; – ja, for
det er nødvendigt, herr Stensgård!

Stensgård

Ja, det tror jeg også det er. Men tiden er knap; en sådan stilling erhverves ikke i en håndevending.

Lundestad

Å nej, den gør nok ikke det; men De kunde vel kanske også hjælpe Dem bare med udsigten –

Stensgård

Udsigten?

Lundestad

Skulde De have så svært meget imod at tænke på et godt gifte, herr Stensgård? Her er rige arvinger i bygden. En mand, som De, med fremtiden for sig, – en mand, som kan gøre regning på at komme ind i de højeste poster, – tro mig, Dem vil ingen vrage, når De spiller Deres kort fint.

Stensgård

Så hjælp mig med spillet! For Guds skyld –! De åbner vidder for mig; store syner! Alt det, jeg har håbet og higet efter; at gå som en frigører fremst i folket; alt det fjerne, jeg har drømt om, det rykker mig nu så levende nær!

Lundestad

Ja, vi skal være lysvågne, herr Stensgård! Deres ærgærrighed er allerede på benene, ser jeg. Det er godt. Resten vil gå af sig selv. – Nå, tak sålænge! Jeg skal aldrig glemme Dem, at De vilde tage magtens byrde fra mine gamle skuldre!
(Gæster og husets folk kommer efterhånden ind fra haven. To tjenestepiger bringer lys og byder forfriskninger om under det følgende.)

Selma

(går op mod pianoet til venstre i baggrunden).
Herr Stensgård, De må være med; vi skal lege pantelege.

Stensgård

Med fornøjelse; jeg er udmærket oplagt!
(går ligeledes mod baggrunden, træffer aftale med hende, sætter stole tilrette o. s. v.)

Erik Bratsberg

(dæmpet).
Hvad pokker er det, faer fortæller, herr Hejre? Hvad er det for en tale, sagfører Stensgård skal have holdt heroppe igår?

Daniel Hejre

Hehe; véd man ikke det?

Erik Bratsberg

Nej; vi byfolk var jo til middag og bal inde i klubben. Men faer siger, at herr Stensgård har aldeles brudt med Storlifolket, at han var så forskrækkelig grov imod Monsen –

Daniel Hejre

Imod Monsen? Nej, der har De visst hørt fejl, højstærede –

Erik Bratsberg

Ja, der stod rigtignok så mange omkring, så jeg fik ikke rigtig rede i det; men jeg hørte ganske bestemt at –

Daniel Hejre

Noksagt; vent til imorgen, da får De historien til frokost i Aslaksens avis.
(går fra ham.)

Kammerherren

Nå, min kære Lundestad, holder De endnu fast på de griller –?

Lundestad

Det er ingen griller, herr kammerherre; når en mand står fare for at fortrænges, så bør han vige frivilligt.

Kammerherren

Talemåder! Hvem tænker vel på at fortrænge Dem?

Lundestad

Hm; jeg er en gammel vejrprofet. Her er omslag i luften. Nå, jeg har alt stedfortræderen. Sagfører Stensgård er villig –

Kammerherren

Sagfører Stensgård?

Lundestad

Ja, var det ikke meningen? Jeg tog det for et vink, da kammerherren sagde, at den mand måtte en støtte, og at en skulde slutte sig til ham.

Kammerherren

Ja, jeg mente i hans optræden mod alt dette fordærvelige svindlervæsen, som drives på Storli.

Lundestad

Men hvorledes kunde kammerherren være så sikker på, at Stensgård vilde bryde med de folk?

Kammerherren

Kære, det viste sig jo igåraftes.

Lundestad

Igåraftes?

Kammerherren

Ja, da han talte om Monsens fordærvelige indflydelse i sognet.

Lundestad

(med åben mund).
Om Monsens –?

Kammerherren

Ja visst; på bordet –

Lundestad

Oppe på bordet; ja?

Kammerherren

Han var forskrækkelig grov; kaldte ham en pengesæk, og en basilisk, eller en lindorm, eller noget lignende. Ha, ha, det var virkelig morsomt at høre på.

Lundestad

Var det morsomt at høre på?

Kammerherren

Ja, jeg nægter ikke, Lundestad, at jeg under de folk, hvad de får af den slags. Men nu må vi støtte ham; thi efter et sligt blodigt angreb –

Lundestad

Som det igår, ja?

Kammerherren

Ja vel.

Lundestad

Det på bordet?

Kammerherren

Ja, det på bordet.

Lundestad

Om Monsen?

Kammerherren

Ja, om Monsen og hans slæng. Nu vil de naturligvis søge at hævne sig; og det kan man da ikke fortænke dem i –

Lundestad

(afgjort).
Sagfører Stensgård må støttes, – det er klart!

Thora

Kære faer, du skal være med i legen.

Kammerherren

Å snak, barn –

Thora

Jo visst; kom; Selma vil det endelig.

Kammerherren

Ja, ja, så får jeg vel føje mig. (dæmpet idet de går.)
Det er dog sørgeligt med Lundestad; han begynder virkelig at blive sløv; tænk, han har sletikke forstået, hvad Stensgård –

Thora

O, kom, kom; nu skal vi lege!
(Hun drager ham med ind i kredsen, hvor legen er i fuld gang mellem de unge.)

Erik Bratsberg

(råber fra sin plads).
Herr Hejre, De er udnævnt til pantdommer!

Daniel Hejre

Hehe; det er såmæn min første udnævnelse i verden.

Stensgård

(ligeledes i kredsen).
På grund af Deres bekendtskab med justitsen, herr Hejre!

Daniel Hejre

Å, mine elskelige unge venner, det skulde være mig en fryd at dømme jer allesammen –; noksagt!

Stensgård

(smutter hen til Lundestad, som står i forgrunden til venstre).
De talte med kammerherren. Hvad var det om? Var det noget om mig?

Lundestad

Desværre; det var om dette her igåraftes –

Stensgård

(vrider på sig).
Død og plage!

Lundestad

Han syntes, De havde været forskrækkelig grov, sa'e han.

Stensgård

Ja, tror De ikke det piner mig –

Lundestad

De kunde nu bøde på det.

Erik Bratsberg

(råber ned).
Herr Stensgård, raden er til Dem!

Stensgård

Jeg kommer! (hurtigt, til Lundestad.) Hvorledes bøde på det?

Lundestad

Finder De lejlighed, så gør kammerherren en undskyldning.

Stensgård

Det skal jeg, ved Gud, gøre!

Selma

Skynd Dem; skynd Dem!

Stensgård

Jeg kommer, frue! Her er jeg!
(Legen fortsættes under latter og lystighed. Nogle ældre herrer spiller kort til højre. Lundestad sætter sig til venstre; Daniel Hejre nær ved.)

Daniel Hejre

Den hvalp siger, jeg har havt med justitsen at gøre!

Lundestad

Han er noget uvorren i sin mund, det kan ikke nægtes.

Daniel Hejre

Derfor går også hele familjen og logrer for ham. Hehe; det er ynkeligt at se, hvor rædde de er.

Lundestad

Nej, der ser De galt, herr Hejre; kammerherren er ikke ræd.

Daniel Hejre

Ikke det? Tror De jeg er blind, højstærede?

Lundestad

Nej, men –; ja, De kan da vel tie? Godt; jeg skal sige Dem, hvorledes det hænger sammen. Kammerherren tror, det var Monsen, det gjaldt igår.

Daniel Hejre

Monsen? Å, visvas!

Lundestad

Minsæl, herr Hejre! Ringdal eller frøkenen har vel bildt ham det ind –

Daniel Hejre

Og så går han hen og be'r ham til stor middag! Nej, det er, Gud døde mig, udmærket! Nej; véd De hvad, det kan jeg ikke tie med.

Lundestad

Hys, hys! Husk, hvad De lovte mig. Kammerherren er jo Deres gamle skolekammerat; og om han end har faret lidt hårdt frem imod Dem –

Daniel Hejre

Hehe; jeg skal betale ham det med renter –

Lundestad

Vogt Dem vel; kammerherren er mægtig. Leg ikke med løver.

Daniel Hejre

Bratsberg en løve? Pyt; han er dum, faer; det er jeg ikke. Å, hvilke dejlige chikaner, hvilke spydigheder, hvilke stikpiller jeg skal lave ud af dette her, når jeg engang får vor store proces i gang!

Selma

(råber fra kredsen).
Herr dommer, hvad skal den gøre, som ejer dette pant?

Erik Bratsberg

(ubemærket, til Daniel Hejre).
Det er Stensgårds! Find på noget morsomt.

Daniel Hejre

Det pant? Hehe, lad mig se; han kunde jo per eksempel, – noksagt. Han skal holde en tale!

Selma

Det er herr Stensgårds pant.

Erik Bratsberg

Herr Stensgård skal holde en tale!

Stensgård

Å nej; lad mig slippe; jeg kom slet nok fra det igår.

Kammerherren

Fortrinligt, herr Stensgård; jeg forstår mig også lidt på veltalenhed.

Lundestad

(til Daniel Hejre).
Gudsdød; bare han nu ikke forplumrer sig.

Daniel Hejre

Forplumrer sig? Hehe. De er fin, De! Et velsignet indfald! (halvhøjt til Stensgård.) Kom De galt fra det igår, så kan De jo slå Dem selv på munden idag.

Stensgård

(får en pludselig idé).
Lundestad, her er lejligheden!

Lundestad

(undvigende)
Spil Deres kort fint.
(søger sin hat og lister sig efterhånden mod døren.)

Stensgård

Ja, jeg skal holde en tale!

De unge damer

Bravo! Bravo!

Stensgård

Tag Deres glasse, mine damer og herrer! Nu holder jeg en tale, der begynder i et eventyr; thi jeg føler eventyrets strøm af livsmod lufte igennem mig i denne kreds.

Erik Bratsberg

(til damerne).
Hør! hør!
(Kammerherren tager sit glas fra spillebordet til højre og bliver stående der. Ringdal, doktor Fjeldbo og et par andre herrer kommer ind fra haven.)

Stensgård

Det var i vårdagene. Da kom der en ung gøg flyvende ind i lien. Gøgen er en lykkefugl; og der var stort fuglegilde nedenunder ham på den flade mark, og både vildt og tamt kræ flokkedes der. Ud fra hønsegårdene tripped de; op fra gåsedammene kom de vaggende; ned fra Storlien strøg en tung tiur i lav, braskende flugt, tog fæste og bruste med fjærene og kradsed med vingerne og gjorde sig endnu bredere, end han var; og alt imellem galte han: krak, krak, krak, hvilket vil sige så meget som: jeg er kaksen fra Storlien, jeg!

Kammerherren

Fortræffeligt! Hør!

Stensgård

Og så var der en gammel hakkespæt. Langsefter træstammerne vimsed han rakt op og ned, bored med sit spidse næb, gramsed orme i sig, og alt det, som sætter galde, og til højre og til venstre hørte man: prik, prik, prik; – det var hakkespætten –

Erik Bratsberg

Nej, om forladelse, var ikke det en stork eller en –?

Daniel Hejre

Noksagt!

Stensgård

Det var den gamle hakkespæt. Men så kom der liv i laget; thi de fandt en at kagle ondt om; og så stimled de sammen og kagled i kor, så længe, til den unge gøg begyndte at kagle med –

Fjeldbo

(ubemærket).
For Guds skyld, menneske, ti stille!

Stensgård

Men den, det gjaldt, det var en ørn, som sad i ensom ro på et brat fjeld. Om ham vare de alle enige. «Han er en skræmsel for bygden», sa'e en hæs ravn. Men ørnen skar ned i skrå flugt, greb gøgen, og bar ham op i højden. – Det var et hjerterov! Og der oppe fra, der så lykkefuglen vidt og dejligt ud over det lave; der var stilhed og solskin; der lærte han at dømme sværmen fra hønsegårdene og fra de uryddede lier –

Fjeldbo

(højt).
Punktum; punktum! Musik!

Kammerherren

Hys; forstyr ham ikke.

Stensgård

Herr kammerherre Bratsberg, – her ender jeg mit eventyr, og træder frem for Dem i de manges nærværelse og beder Dem om tilgivelse for igår.

Kammerherren

(et halvt skridt tilbage).
Mig –!

Stensgård

Tak for den måde, hvorpå De har hævnet Dem over mine ubesindige yttringer. I mig har De fra nu af en rustet stridsmand. Og dermed, mine damer og herrer, en skål for ørnen på fjeldtinden; en skål for herr kammerherre Bratsberg.

Kammerherren

(famler efter bordet).
Tak, herr overretssagfører!

Gæsterne

(de fleste i pinlig forlegenhed).
Herr kammerherre! Herr kammerherre Bratsberg.

Kammerherren

Mine damer! Mine herrer! (sagte.) Thora!

Thora

Faer!

Kammerherren

Ah, doktor, doktor, hvad har De gjort!

Stensgård

(med glasset i hånden, strålende fornøjet).
Og nu på plads igen! Hej, Fjeldbo, kom med, – i de unges forbund! Her har vi legen gående!

Daniel Hejre

(i forgrunden til venstre).
Ja minsæl har vi legen gående!
(Lundestad forsvinder i bagdøren.)
(Teppet falder.)

TREDJE AKT

(Elegant forværelse med indgang i baggrunden. Til venstre dør til kammerherrens kontor; længere tilbage dør til dagligstuen. Til højre en dør til værksforvalterens kontorer; foran samme et vindu.)

(Thora sidder grædende på sofaen til venstre. Kammerherren går heftigt op og ned.)

Kammerherren

Ja, nu har vi efterspillet. Gråd og jammer –

Thora

O, Gud give vi aldrig havde set det menneske!

Kammerherren

Hvilket menneske?

Thora

Den afskyelige sagfører Stensgård, naturligvis.

Kammerherren

Du skulde heller sige: gid vi aldrig havde set den afskyelige doktor!

Thora

Fjeldbo?

Kammerherren

Ja, Fjeldbo; Fjeldbo, ja! Var det ikke ham, som løj mig fuld –?

Thora

Nej, kære velsignede faer, det var mig.

Kammerherren

Dig? Begge to altså! I ledtog sammen; bag min ryg! Det er dejligt!

Thora

O, faer, dersom du vidste –

Kammerherren

Å, jeg véd nok; mere end nok; meget mere!
(Doktor Fjeldbo kommer fra baggrunden.)

Fjeldbo

Godmorgen, herr kammerherre! Godmorgen, frøken.

Kammerherren

(vedbliver at gå op og ned).
Nå, er De der, – De, ulykkesfugl –

Fjeldbo

Ja, det var en højst ubehagelig begivenhed.

Kammerherren

(ser ud af vinduet).
Finder De dog det?

Fjeldbo

Jeg tror, De må have bemærket, hvorledes jeg hele tiden holdt øje med Stensgård. Ulykkeligvis, da jeg hørte der skulde leges pantelege, tænkte jeg der ingen fare var –

Kammerherren

(stamper i gulvet).
Stilles i gabestokken af slig en vindmager! Og hvad har ikke mine gæster måttet tro om mig? At jeg var usel nok til at ville købe denne person, denne – denne –, som Lundestad kalder ham!

Fjeldbo

Ja, men –

Thora

(ubemærket af faderen).
Tal ikke!

Kammerherren

(efter et kort ophold, vender sig mod Fjeldbo).
Sig mig oprigtigt, doktor, – er jeg virkelig dummere, end de fleste andre mennesker?

Fjeldbo

Hvor kan De spørge så, herr kammerherre?

Kammerherren

Men hvorledes kunde det da gå til, at jeg rimeligvis var den eneste, som ikke forstod, at den forbistrede tale var myntet på mig?

Fjeldbo

Skal jeg sige Dem det?

Kammerherren

Ja visst skal De så.

Fjeldbo

Det er, fordi De selv ser Deres stilling her i bygden med andre øjne, end befolkningen forresten.

Kammerherren

Jeg ser min stilling, som min salig faer så sin stilling her. Min salig faer vilde man aldrig vovet at byde sligt.

Fjeldbo

Deres salig faer døde også omkring året 1830.

Kammerherren

Å ja; her er kommet mangt og meget i opløsning siden den tid. Men skylden er forresten min egen. Jeg har blandet mig formeget med de godtfolk. Derfor må jeg nu finde mig i at stilles sammen med gårdbruger Lundestad!

Fjeldbo

Ja, rent ud sagt, det ser jeg ingen forklejnelse i.

Kammerherren

Å, De forstår mig meget godt. Jeg pukker naturligvis ikke på noget slags fornemhed, eller på titler eller sligt. Men hvad jeg holder i ære, og hvad jeg forlanger at andre skal holde i ære, det er den gennem alle slægter nedarvede retskaffenhed i vor familje. Det er det, jeg mener, at når man, som Lundestad, griber ind i det offentlige liv, så kan man ikke bevare sin karakter og sin vandel så aldeles pletfri. Derfor får Lundestad også finde sig i, at man søler ham til. Men man skal lade mig i ro; jeg står udenfor partierne.

Fjeldbo

Ikke så ganske, herr kammerherre. De glæded Dem ialfald, sålænge De troede, at angrebet gjaldt Monsen.

Kammerherren

Nævn ikke det menneske! Det er ham, som har slappet den moralske sans her i egnen. Desværre har han da også gjort min herr søn svimmel i hovedet.

Thora

Erik?

Fjeldbo

Deres søn?

Kammerherren

Ja; hvad skulde han ind i de handelsforretninger? Det fører jo dog ikke til noget.

Fjeldbo

Men, kære herr kammerherre, han må jo dog leve og –

Kammerherren

Å, med sparsomhed kunde han såmæn godt leve af sin mødrenearv.

Fjeldbo

Ja, kanske han kunde leve af den; men hvad skulde han leve for?

Kammerherren

For? Nå, behøvte han absolut noget at leve
for, så er han jo juridisk kandidat; han kunde jo leve for sin videnskab.

Fjeldbo

Nej, det kunde han ikke; thi det er hans natur imod. Han kunde heller ikke tænke på at komme i embede for det første; bestyrelsen af Deres ejendomme har De forbeholdt Dem selv; Deres søn har ingen børn at opdrage. Og når han så under slige omstændigheder ser fristende eksempler for sig, – ser folk, som fra ingenting er ifærd med at skabe en halv million –

Kammerherren

En halv million? Å, véd De hvad, lad os nu blive ved de hundred tusend. Men hverken den halve million eller de hundrede tusend skrabes sammen med så aldeles rene hænder; – jeg mener ikke ligeoverfor verden; gudbevares; lovene kan man jo nok holde sig efterrettelig; men ligeoverfor ens egen bevidsthed. Sligt noget kan jo naturligvis ikke min søn bekvemme sig til. De kan derfor være ganske rolig: grosserer Bratsbergs virksomhed kaster såmæn ingen halv million af sig.
(Selma, i spadseredragt, kommer fra baggrunden.)

Selma

Godmorgen! Er ikke min mand her?

Kammerherren

Godmorgen, barn. Søger du efter din mand?

Selma

Ja, han sagde, han skulde herud. Proprietær Monsen kom til ham tidligt i morges, og så –

Kammerherren

Monsen? Kommer Monsen til jer?

Selma

Engang imellem; det er mest i forretninger. Men, kære Thora, hvad er det? Har du grædt?

Thora

Å, det er ingenting.

Selma

Jo, det er! Hjemme var Erik forstemt, og her –; jeg ser det på jer allesammen; der er noget ivejen. Hvad er det?

Kammerherren

Nå, nå; det er ialfald ikke noget for dig. Du er for fin til at bære byrder, min lille Selma. Gå I to ind i dagligstuen sålænge. Har Erik sagt, at han kommer, så kommer han vel også.

Selma

Lad os gå; – og vogt mig endelig for trækluften! (slår armene om hende.) O, jeg kunde knuse dig, søde Thora!
(begge damerne går ind til venstre.)

Kammerherren

De er altså kommet op i det med hinanden, de to spekulanter. De burde gå i kompagni sammen. Monsen & Bratsberg, – det vilde klinge smukt! (det banker i baggrunden.) Kom ind!
(Sagfører Stensgård træder ind af døren.)

Kammerherren

(viger et skridt tilbage).
Hvad for noget!

Stensgård

Ja, her har De mig igen, herr kammerherre!

Kammerherren

Jeg ser det.

Fjeldbo

Men er du gal, menneske?

Stensgård

De trak Dem tidligt tilbage igåraftes. Da Fjeldbo havde oplyst mig om sammenhængen, var De allerede –

Kammerherren

Jeg beder Dem, – enhver forklaring vil være overflødig –

Stensgård

Ganske visst; De må heller ikke tro, det er derfor jeg er kommen.

Kammerherren

Ikke det, nu?

Stensgård

Jeg véd, jeg har æreskændt Dem.

Kammerherren

Det véd jeg også; og forinden jeg laer Dem jage på porten, vilde De kanske sige mig, hvorfor De kommer her.

Stensgård

Fordi jeg elsker Deres datter, herr kammerherre!

Fjeldbo

Hvad –!

Kammerherren

Hvad siger han, doktor?

Stensgård

Ja, De kan ikke sætte Dem ind i det, herr kammerherre. De er en gammel mand; De har ikke noget at kæmpe for –

Kammerherren

Og De understår Dem –!

Stensgård

Jeg kommer for at bede om Deres datters hånd, herr kammerherre.

Kammerherren

De –, De –? Vil De ikke tage plads?

Stensgård

Tak; jeg står.

Kammerherren

Hvad siger De til dette her, doktor?

Stensgård

Å, Fjeldbo siger alt godt; han er min ven; den eneste virkelige ven, jeg har.

Fjeldbo

Nej, nej, menneske; aldrig i evighed, dersom du –

Kammerherren

Var det derfor herr værkslægen fik ham indført i vort hus?

Stensgård

De kender mig kun af min optræden iforgårs og igår. Og det er ikke nok. Jeg er heller ikke idag den samme, som før. Samværet med Dem og Deres er faldet som en vårregn over mig. I en eneste nat er der slået spirer ud! De må ikke støde mig tilbage i det uhyggelige igen. Jeg har aldrig siddet inde med det dejlige i livet, før nu; det har været som fugle på taget for mig –

Kammerherren

Men min datter –?

Stensgård

Å, hende skal jeg vinde.

Kammerherren

Så? Hm!

Stensgård

Ja, fordi jeg vil det. Husk på, hvad De fortalte mig igår. De var også misfornøjet med Deres søns giftermål; – se, det har vendt sig til det gode. De skal skrive lærepengene bag øret, som Fjeldbo sagde –

Kammerherren

Nå, det var sådan ment?

Fjeldbo

På ingen måde! Kære herr kammerherre, lad mig få tale alene med ham –

Stensgård

Sniksnak; jeg har ikke noget at tale med dig om. Hør nu, herr kammerherre! Vær nu snild og fornuftig. En familje, som Deres, trænger til nye forbindelser, ellers fordummes slægten –

Kammerherren

Nej, nu blir det for galt!

Stensgård

Hys, hys; ikke hidsig! Lad alle disse kedelige fornemme griller fare; – for fanden, det er jo dog ikke andet end narrestreger igrunden. De skal se, hvor glad De vil blive i mig, når De bare lærer mig at kende. Jo; jo; De skal blive glad i mig, – både De og Deres datter! Hende skal jeg tvinge –

Kammerherren

Hvad tror De, herr doktor?

Fjeldbo

Jeg tror, det er galskab!

Stensgård

Ja, for dig vilde det være galskab; men jeg, ser du, jeg har en gerning at gøre her på Guds dejlige jord; – jeg laer mig ikke skræmme af vrøvl og fordomme!

Kammerherren

Herr sagfører; der er døren.

Stensgård

De viser mig –?

Kammerherren

Døren.

Stensgård

Gør det ikke!

Kammerherren

Ud med Dem! De er en lykkejæger og en – en; er det dog ikke forbandet! De er –

Stensgård

Hvad er jeg?

Kammerherren

Det er det andet; det, som ligger mig på tungen, er De!

Stensgård

Stænger De min livsvej, så vogt Dem!

Kammerherren

Hvorfor?

Stensgård

Jo, for så vil jeg forfølge Dem, skrive imod Dem i bladene, bagtale Dem, undergrave Deres ære, om jeg kan komme til. De skal skrige under svøbeslagene. De skal tro at skimte ånder i skyen, som slår ned imod Dem. De skal krøge Dem sammen i skræk, holde Deres arme krumt over hodet for at bøde af, – krybe, lede efter ly for mig –

Kammerherren

Kryb selv i ly – i dårekisten; der hører De hjemme!

Stensgård

Haha; det er et godtkøbsråd; men De skønner ikke bedre, herr Bratsberg! Jeg vil sige Dem det; Vorherres vrede er i mig. Det er hans vilje, De står imod. Han har tænkt det lyseste med mig. Skyg ikke! – Nå, jeg ser nok, at jeg kommer ingen vej med Dem idag; men det gør ingenting. Jeg forlanger ikke andet end at De skal tale til Deres datter. Forbered hende; giv hende dog lejlighed til at vælge! Tænk Dem om, og se Dem omkring her. Hvor kan De vente at finde en svigersøn mellem disse dosmere og landevejstravere? Fjeldbo siger, hun er dyb, stille og trofast. Ja, nu véd De altsammen. Farvel, herr kammerherre; – De kan få mig som De vil, til ven eller uven. Farvel!
(ud i baggrunden.)

Kammerherren

Så vidt er det altså kommet! Sligt vover man at byde mig i mit eget hus!

Fjeldbo

Stensgård vover det; ingen anden.

Kammerherren

Han idag; andre imorgen.

Fjeldbo

Lad dem komme; jeg skal tage stødet af; jeg skal gå gennem ild og vand for Dem –!

Kammerherren

Ja, De, som er skyld i det hele! – Hm; den Stensgård, det er dog den mest uforskammede slyngel, jeg har kendt! Og dog, alligevel, – hvad pokker er det? Han har noget ved sig, som jeg synes om.

Fjeldbo

Der er muligheder i ham –

Kammerherren

Der er åbenhjertighed i ham, herr værkslæge! Han går ikke og spiller bag ens ryg, som såmange andre; han – han!

Fjeldbo

Det er ikke værd at strides om. Blot fast, herr kammerherre; nej, og atter nej til Stensgård –

Kammerherren

Å, behold Deres råd for Dem selv! De kan stole på, at hverken han eller nogen anden –

Værksforvalter Ringdal

(fra døren til højre).
Med tilladelse, herr kammerherre; et ord –
(hvisker.)

Kammerherren

Hvad for noget? Inde hos Dem?

Ringdal

Han kom ind bagdøren og beer indstændigt at få Dem i tale.

Kammerherren

Hm. – Å, doktor, gå et øjeblik ind til damerne; der er en, som –; men sig ingenting til Selma om herr Stensgård og hans besøg. Hun skal holdes udenfor alt dette væsen. Hvad min datter angår, skulde det også være mig kært, om De kunde holde ren mund; men – –. Å, jeg gider ikke –? Nå, vær så god at gå ind.
(Fjeldbo går ind i dagligstuen. Ringdal er imidlertid gået ind i sit kontor igen. En kort stund efter kommer proprietær Monsen ud derfra.)

Monsen

(i døren).
Jeg beer herr kammerherren så meget om forladelse –

Kammerherren

Nå, kom ind; kom ind!

Monsen

Jeg håber da, det står vel til med familjen?

Kammerherren

Tak. Er det noget, De ønsker?

Monsen

Kan ikke sige det. Jeg er, Gud ske lov, den mand, som omtrent har alt det, han kan ønske sig.

Kammerherren

Se, se; det er såmæn meget sagt.

Monsen

Men jeg har også arbejdet, herr kammerherre. Ja, jeg véd, De har ikke noget godt øje til min virksomhed.

Kammerherren

Det har visst heller ingen indflydelse på Deres virksomhed, hvad øje jeg har til den.

Monsen

Ja, hvem véd? Jeg tænker ialfald nu så småt på at trække mig ud af forretningerne.

Kammerherren

Gør De virkelig det?

Monsen

Jeg har havt lykken med mig, skal jeg sige Dem. Jeg er nu kommen så langt, som jeg bryder mig om at komme; og derfor mener jeg det kunde være på tiden lidt efter lidt at vikle af og –

Kammerherren

Nå, det gratulerer jeg både Dem og mange andre til.

Monsen

Og hvis jeg så med det samme kunde vise kammerherren en tjeneste –

Kammerherren

Mig?

Monsen

Da Langerudskogene for fem år siden kom til auktion, så gjorde De bud –

Kammerherren

Ja, men efter auktionen gjorde De overbud og fik tilslaget.

Monsen

De kan nu få dem med sagbrug og alle herligheder –

Kammerherren

Efter den syndige udhugst, som der er drevet –?

Monsen

Å, de har betydelig værdi endnu; og med Deres driftsmåde vil De om nogle år –

Kammerherren

Takker; jeg kan desværre ikke indlade mig på den sag.

Monsen

Men her var meget at tjene, herr kammerherre. Og hvad mig angår –; jeg skal sige Dem, jeg har en stor spekulation fore; der står meget på spil; jeg mener, der er meget at vinde; en hundrede tusend tusend eller så.

Kammerherren

Hundrede tusend? Det er i sandhed ingen ringe sum.

Monsen

Hahaha! Ret vakkert at tage med og lægge til det øvrige. Men skal en slå så store slag, så trænger en til hjælpetropper, som det heder. Kontanter er her ikke mange af; de navne, som duer noget, er svært brugte –

Kammerherren

Ja, det har visse folk sørget for.

Monsen

Den ene hånd vasker den anden. Nå, herr kammerherre, slutter vi så ikke en handel? De kan få skogene for spotpris –

Kammerherren

Jeg vil ikke have dem for nogen pris, herr Monsen.

Monsen

Men et godt tilbud er dog et andet værd. Herr kammerherre, vil De hjælpe mig?

Kammerherren

Hvad mener De?

Monsen

Jeg stiller naturligvis sikkerhed. Jeg har jo ejendomme nok. Her skal De se. Disse papirer –; må jeg få lov til at sætte Dem ind i min status?

Kammerherren

(viser papirerne tilbage).
Er det pengehjælp, som De –?

Monsen

Ikke rede penge; langtfra. Men kammerherrens støtte –. Mod vederlag naturligvis; – og mod sikkerhed, og –

Kammerherren

Og med en slig anmodning kommer De til mig?

Monsen

Ja, netop til Dem. Jeg véd, De har så mangen gang glemt Deres nag, når det rigtig har knebet for en.

Kammerherren

Nå, jeg må på en vis måde takke Dem for Deres gode mening, – især i en tid som denne; men alligevel –

Monsen

Herr kammerherre, vil De ikke sige mig, hvad det er, De har imod mig?

Kammerherren

Å, hvad kan det nytte?

Monsen

Det kan nytte til at rette på forholdet. Jeg véd ikke jeg har lagt to pinde i kors for Dem.

Kammerherren

Ikke det? Da skal jeg dog nævne Dem ét tilfælde, hvor De har stået mig ivejen. Jeg stiftede værkets lånekasse til gavn for mine undergivne og andre. Men så begyndte De at drive bankforretninger; folk går til Dem med sine spareskillinger –

Monsen

Begribeligt, herr kammerherre; thi jeg gier en højere indlånsrente.

Kammerherren

Ja, men De taer også en højere udlånsrente.

Monsen

Men så gør jeg ikke så mange vanskeligheder med kaution og sligt.

Kammerherren

Desværre; derfor ser man også, at her sluttes handler på tityve tusend species, uden at hverken køber eller sælger ejer to danske skilling. Se, dette, herr Monsen, det har jeg imod Dem. Og desuden noget, som ligger nærmere endda. Tror De, det var med min gode vilje, at min søn kastede sig ind i alle disse vilde foretagender?

Monsen

Men det kan da ikke jeg for!

Kammerherren

Det var Deres eksempel, der smittede ham, ligesom de andre. Hvorfor blev De ikke ved Deres læst?

Monsen

Tømmerfløder, ligesom min fader?

Kammerherren

Det var kanske en skam at stå i min tjeneste? Deres fader ernærte sig redeligt og var agtet i sin stand.

Monsen

Ja, indtil han havde arbejdet sig helseløs og tilslut gik i fossen med tømmerflåden. Kender De noget til livet i den stand, herr kammerherre? Har De en eneste gang prøvet, hvad de folk må døje, som slider for Dem inde i skogtrakterne og nedover langs elvedragene, mens De sidder i Deres lune stue og taer frugterne? Kan De fortænke et sligt menneske i, at han vil arbejde sig ivejret? Jeg havde nu fået lidt bedre lærdom, end min fader; havde vel kanske lidt bedre evner også –

Kammerherren

Lad gå. Men ved hvilke midler er De kommen ivejret? De begyndte med brændevinshandel. Så købte De usikkre gældsfordringer; inddrev dem ubønhørligt; – så gik De videre og videre. Hvor mange har De ikke ruineret for at komme frem!

Monsen

Det er handelens gang; det går op for en og ned for en anden.

Kammerherren

Men måden og midlerne? Her er agtværdige familjer, som tynger på fattigkassen for Deres skyld.

Monsen

Daniel Hejre er heller ikke langt fra fattigkassen.

Kammerherren

Jeg forstår Dem. Men min færd kan jeg forsvare for Gud og mennesker! Da landet, efter adskillelsen fra Danmark, var i nød, hjalp min salig fader over evne. Derved kom en del af vore ejendomme til familjen Hejre. Hvad førte det til? Der sad levende væsner på disse ejendomme; og de led under Daniel Hejres ukloge styrelse. Han hug skogene ud til skade, ja, jeg kan gerne sige, til ulykke for distriktet. Var det ikke min ligefremme pligt at hindre sådant, når jeg kunde? Og jeg kunde det; jeg havde loven for mig; jeg var i min gode ret, da jeg tog mine ejendomme igen på odel.

Monsen

Jeg har heller ikke forgået mig mod loven.

Kammerherren

Men mod Deres egen bevidsthed, mod Deres samvittighed, som De dog forhåbentlig har noget af. Og hvorledes har De ikke nedbrudt al god orden her? Hvorledes har De ikke svækket den agtelse, som rigdommen skulde give? Man spørger ikke længere om hvorledes en formue er erhvervet, eller hvorlænge den har været i en familjes besiddelse; man spørger blot: hvormeget er den eller den værd? Og derefter dømmes han. Under alt dette lider også jeg; vi to er blevet som et slags kammerater; man nævner os sammen, fordi vi er de to største ejendomsbesiddere her. Det tåler jeg ikke! Jeg vil sige Dem engang for alle: det er derfor jeg har imod Dem.

Monsen

Det skal få en ende, herr kammerherre; jeg skal slutte min virksomhed, vige for Dem på alle kanter; men jeg beer Dem, jeg bønfalder Dem, bare hjælp mig!

Kammerherren

Jeg gør det ikke.

Monsen

Jeg er villig til at betale, hvad det så skal være –

Kammerherren

Betale! Og det vover De at –

Monsen

Om ikke for min skyld, så for Deres søns!

Kammerherren

Min søns?

Monsen

Ja, han er med i det; jeg tænker, der kan komme en tyve tusend daler på hans part.

Kammerherren

Som han vinder?

Monsen

Ja!

Kammerherren

Men, du gode Gud, hvem taber så de penge?

Monsen

Hvorledes –?

Kammerherren

Når min søn vinder dem, så må der jo være en, der taber dem!

Monsen

En fordelagtig handel; jeg har ikke lov at sige mere. Men jeg trænger til et agtet navn; blot Deres navns underskrift –

Kammerherren

Underskrift! På dokumenter –

Monsen

Bare for 1015,000 daler.

Kammerherren

Og De har et eneste øjeblik kunnet tro, at –?
Mit navn! I slig en affære! Mit navn? Som kautionist altså?

Monsen

Kun for en forms skyld –

Kammerherren

Svindleri! Mit navn! Ikke for nogen pris. Jeg har aldrig skrevet mit navn under fremmede papirer.

Monsen

Aldrig? Det er nu overdrivelse, herr kammerherre!

Kammerherren

Bogstaveligt; som jeg siger Dem.

Monsen

Nej; det er ikke bogstaveligt. Det har jeg selv set.

Kammerherren

Hvad har De set?

Monsen

Kammerherrens navn, – på en veksel idetmindste.

Kammerherren

Usandt, siger jeg Dem! De har aldrig set det!

Monsen

Jeg har! Under en veksel på 2,000 daler. Tænk Dem dog om!

Kammerherren

Hverken på to tusend eller på ti tusend! På min ære og mit højeste ord, aldrig!

Monsen

Så er det falskt.

Kammerherren

Falskt?

Monsen

Ja, falskt; efterskrevet; – thi jeg har set det.

Kammerherren

Falskt? Falskt! Hvor har De set det? Hos hvem?

Monsen

Det siger jeg ikke.

Kammerherren

Haha; vi skal nok få det for en dag!

Monsen

Hør mig –!

Kammerherren

Ti! Så vidt har man bragt det! Falskt! Blandet mig ind i smudsighederne! Ja, så er det intet under, at jeg stilles sammen med de andre. Men nu skal jeg spille med dem!

Monsen

Herr kammerherre, – for Deres egen og manges skyld –

Kammerherren

Bliv mig fra livet! Gå Deres vej! Det er Dem, som er ophavsmanden –! Jo, det er! Ve den, fra hvem forargelsen kommer. Det er et syndigt levned, som føres i Deres hus. Og hvad er det for omgang, De søger? Personer inde fra Kristiania og andetsteds, som kun går ud på at æde og drikke godt, og som ikke regner det så nøje med i hvis selskab det sker. Ti! Jeg har selv set Deres noble julegæster fare langs landevejen, som en flok hylende ulve. Og der er det, som værre er. De har havt skandaler med Deres egne tjenestepiger. Deres kone gik fra forstanden over Deres udskejelser og Deres rå behandling

Monsen

Nej; det går for vidt! De skal komme til at angre de ord!

Kammerherren

Å, Pokker i vold med Deres trusler. Hvad vil De kunne gøre mig? Mig? De har spurgt, hvad jeg havde imod Dem. De har nu fået besked. Nu véd De, hvorfor jeg har holdt Dem ude fra det gode selskab.

Monsen

Ja, men nu skal jeg drage det gode selskab ned –

Kammerherren

Den vej der!

Monsen

Jeg véd vejen, herr kammerherre!
(ud i baggrunde.n)

Kammerherren

(går hen, åbner døren til højre og råber).
Ringdal; Ringdal; – kom ind!

Ringdal

Herr kammerherre?

Kammerherren

(kalder ind i dagligstuen).
Herr doktor; å vær så god –! Nu, Ringdal, nu går mine spådomme i opfyldelse.

Fjeldbo

Hvad er til tjeneste, herr kammerherre?

Ringdal

Har kammerherren spået?

Kammerherren

Hvad siger De nu, doktor? De har altid ment, at jeg overdrev, når jeg påstod, at Monsen fordærvede befolkningen her.

Fjeldbo

Nu ja; og hvad så?

Kammerherren

Man gør vakkre fremskridt, kan jeg fortælle Dem. Hvad synes De? Her er falske papirer i omløb.

Ringdal

Falske papirer?

Kammerherren

Falske papirer, ja! Og med hvis navn, tror De? Med mit!

Fjeldbo

Men for Guds skyld, hvem har gjort det?

Kammerherren

Hvor kan jeg vide? Kender jeg alle keltringer? Men det skal for en dag. – Doktor, gør mig en tjeneste. Papirerne må være anbragte enten i sparebanken eller i værkets lånekasse. Kør op til Lundestad; han er den af bankbestyrerne, som har bedst rede på alting. Få at vide om der er noget sligt papir –

Fjeldbo

Straks; straks!

Ringdal

Lundestad er her på værket idag; han har møde i skolekommissionen.

Kammerherren

Såmeget desto bedre. Søg ham; få ham med herop.

Fjeldbo

Uopholdelig; det skal snart være besørget.
(ud i baggrunden.)

Kammerherren

Og De, Ringdal, må forhøre Dem i lånekassen. Såsnart vi har rede på sagen, så anmeldelse til fogden. Ingen barmhjertighed med de bedragere!

Ringdal

Godt, herr kammerherre. Gud bevares vel; sligt noget havde jeg da ikke troet.
(går ind til højre.)
(Kammerherren går et par gange op og ned ad gulvet, derpå vil han gå ind i sit kontor. I det samme kommer Erik Bratsberg fra baggrunden.)

Erik Bratsberg

Kære faer –!

Kammerherren

Nå, er du der?

Erik Bratsberg

Jeg må nødvendigt tale med dig.

Kammerherren

Hm; jeg er sandelig lidet oplagt til at tale med nogen. Hvad vil du?

Erik Bratsberg

Du véd, faer, at jeg aldrig før har blandet dig ind i mine forretninger.

Kammerherren

Nej, det skulde jeg også meget havt mig frabedt.

Erik Bratsberg

Men idag er jeg nødt til –

Kammerherren

Hvad er du nødt til?

Erik Bratsberg

Faer, du må hjælpe mig!

Kammerherren

Penge! Ja, du kan lide på, at –!

Erik Bratsberg

Blot for en eneste gang! Jeg sværger dig til, at jeg aldrig oftere –; jeg skal sige dig, jeg står i visse forbindelser med Monsen på Storli –

Kammerherren

Det véd jeg. I har jo en smuk spekulation fore.

Erik Bratsberg

En spekulation? Vi? Nej. Hvem har sagt det?

Kammerherren

Det har Monsen selv.

Erik Bratsberg

Har Monsen været her?

Kammerherren

Ja, nu for nylig; og jeg har vist ham døren.

Erik Bratsberg

Faer, hvis du ikke hjælper mig, så er jeg ødelagt.

Kammerherren

Du?

Erik Bratsberg

Ja; Monsen har forstrakt mig med penge. De er faldet mig forfærdelig dyre; og nu er de desuden forfaldne –

Kammerherren

Der har vi det! Hvad har jeg sagt –?

Erik Bratsberg

Ja, ja; det er for sent at tale om –

Kammerherren

Ødelagt! Efter to års forløb! Ja, hvor kunde du vente dig andet? Hvad vilde du iblandt disse taskenspillere, som går her og blænder folks syn med formuer, der aldrig har været til? Det var jo dog ikke selskab for dig; – mellem de karle må man fare med kneb, ellers kommer man tilkort; det ser du nu.

Erik Bratsberg

Faer, vil du frelse mig eller ikke?

Kammerherren

Nej; for sidste gang, nej; jeg vil ikke.

Erik Bratsberg

Min ære står på spil –

Kammerherren

Å, bare ingen højttravende talemåder! Det er sletingen æressag at være heldig forretningsmand her; tvertimod, havde jeg nær sagt. Gå hjem og gør rede for dig; giv enhver sit, og lad det få en ende jo før jo heller.

Erik Bratsberg

O, du véd ikke –!
(Selma og Thora kommer fra dagligstuen.)

Selma

Er det Erik, som taler? – Gud, hvad er der påfærde?

Kammerherren

Ingenting. Ind med jer igen.

Selma

Nej, jeg går ikke. Jeg vil vide det. Erik, hvad er det dog?

Erik Bratsberg

Det er det, at jeg er ødelagt.

Thora

Ødelagt!

Kammerherren

Se så!

Selma

Hvad er ødelagt?

Erik Bratsberg

Alting.

Selma

Mener du dine penge?

Erik Bratsberg

Penge, hus, arv, – alting!

Selma

Ja, det er alting for dig.

Erik Bratsberg

Selma, kom lad os gå. Nu er du det eneste, jeg har igen. Vi får bære ulykken sammen.

Selma

Ulykken? Bære den sammen? (med et skrig.) Er jeg nu god nok!

Kammerherren

I Guds navn –!

Erik Bratsberg

Hvad mener du?

Thora

O, men så fat dig!

Selma

Nej! Jeg vil ikke! Jeg kan ikke tie og hykle og lyve længer! Nu skal I vide det. Ingenting vil jeg bære!

Erik Bratsberg

Selma!

Kammerherren

Barn, hvad siger du?

Selma

O, hvorledes har I mishandlet mig! Skændigt, allesammen! Altid skulde jeg tage; aldrig fik jeg give. Jeg har været den fattige iblandt jer. Aldrig kom I og kræved noget offer af mig; intet har jeg været god nok til at bære. Jeg hader jer! Jeg afskyr jer!

Erik Bratsberg

Hvad er dog dette?

Kammerherren

Hun er syg; hun er fra sig selv!

Selma

Hvorledes har jeg ikke tørstet efter en dråbe af eders sorger! Men bad jeg, så havde I ikke andet end en fin spøg at vise mig bort med. I klædte mig på som en dukke; I legte med mig, som man leger med et barn. O, jeg havde dog en jubel til at bære det tunge; jeg havde alvor og længsel mod alt det, som stormer og løfter og højner. Nu er jeg god nok; nu, da Erik intet andet har. Men jeg vil ikke være den, man griber til sidst. Nu vil jeg intet have af dine sorger. Jeg vil fra dig! Før skal jeg spille og synge på gaden –! Lad mig være; lad mig være!
(hun iler ud i baggrunden.)

Kammerherren

Thora; var der mening i alt dette, eller –?

Thora

O, ja; nu ser jeg det først; der var mening i det.
(ud i baggrunden.)

Erik Bratsberg

Nej! Alt andet; men ikke hende! Selma!
(bort igennem baggrundsdøren.)

Ringdal

(kommer fra højre).
Herr kammerherre –

Kammerherren

Hvad vil De?

Ringdal

Jeg kommer fra lånekassen –

Kammerherren

Fra lånekassen? Nå ja, vekselen –

Ringdal

Alt er i orden; der har aldrig været nogen veksel med Deres navn på.
(Doktor Fjeldbo og gårdbruger Lundestad kommer fra baggrunden.)

Fjeldbo

Blind allarm, herr kammerherre!

Kammerherren

Ja så? Ikke i sparebanken heller?

Lundestad

Sletikke. I alle de år, jeg har styret banken, har jeg ikke set Deres navn engang; – ja, det vil da naturligvis sige: undtagen på Deres søns veksel.

Kammerherren

Min søns veksel?

Lundestad

Ja, på den veksel, tidligt ivåres, som De accepterte for ham.

Kammerherren

Min søn? Min søn! Hvad understår De Dem –!

Lundestad

Men, Gudbevares, tænk Dem dog om; Deres søns veksel på 2,000 daler –

Kammerherren

(famler efter en stol).
O, du forbarmende –!

Fjeldbo

I Jesu navn!

Ringdal

Det er da ikke muligt –!

Kammerherren

(er sunken ned i stolen).
Rolig; rolig! Min søns veksel? Accepteret af mig? På 2,000 daler?

Fjeldbo

(til Lundestad).
Og den veksel, den er i sparebanken?

Lundestad

Ikke nu længer; i forrige uge blev den indfriet af Monsen –

Kammerherren

Af Monsen!

Ringdal

Monsen er kanske endnu på værket; jeg vil straks –

Kammerherren

Bliv her!

Daniel Hejre

(kommer fra baggrunden).
Godmorgen, mine herrer! Godmorgen, højstærede; ærbødigst tak for den behagelige aften igår. Nu skal De høre historier –

Ringdal

Undskyld; vi har travlt –

Daniel Hejre

Der er andre, som også har travlt; proprietariussen på Storli, for eksempel –

Kammerherren

Monsen?

Daniel Hejre

Hehe; det er en udmærket historie! Valgkabalerne er i fuld gang. Véd du, hvad man har isinde? Man vil bestikke dig, højstærede!

Lundestad

Bestikke, siger De?

Kammerherren

Man dømmer fra æblet til stammen.

Daniel Hejre

Ja, det er, Gud døde mig, det groveste, jeg har hørt. Jeg kommer ind til madam Rundholmen for at få mig en bitter snaps. Der sidder proprietær Monsen og sagfører Stensgård og drikker portvin; noget skidt; tvi for fanden, jeg vilde ikke tage det i min mund; nå ja, de bød mig da heller ikke noget, det var synd at sige. Men så siger Monsen, hvad vædder De, siger han, at kammerherre Bratsberg skal slutte sig til vort parti ved valgmandsvalgene imorgen? Så, siger jeg, hvorledes skulde det gå til? Å, siger han, ved hjælp af denne veksel –

Fjeldbo og Ringdal

Veksel?

Lundestad

Ved valgmandsvalget?

Kammerherren

Nå! Og hvad så?

Daniel Hejre

Ja, jeg véd ikke mere. Det var en veksel, hørte jeg, – på 2,000 daler. Så højt takserer man fornemme folk. A, det er skammeligt, er det!

Kammerherren

En veksel på 2,000 daler?

Ringdal

Og den har Monsen?

Daniel Hejre

Nej, han overdrog den til sagfører Stensgård.

Lundestad

Ja så.

Fjeldbo

Til Stensgård?

Kammerherren

Er du viss på det?

Daniel Hejre

Ja Gu' er jeg viss på det. De kan bruge den, som De bedst véd og vil, sa'e han. Men jeg begriber ikke –

Lundestad

Hør her, herr Hejre; – og De også, Ringdal –
(alle tre tale dæmpet sammen mod baggrunden.)

Fjeldbo

Herr kammerherre!

Kammerherren

Ja.

Fjeldbo

Deres søns veksel er naturligvis ægte –

Kammerherren

Man skulde jo tro det.

Fjeldbo

Naturligvis. Men hvis nu den falske veksel kommer for dagen –?

Kammerherren

Jeg vil ingen anmeldelse gøre hos fogden.

Fjeldbo

Selvfølgelig; – men De må gøre mere.

Kammerherren

(rejser sig).
Jeg kan ikke gøre mere.

Fjeldbo

Jo, jo, for Guds skyld; De både kan og må. De må frelse den ulykkelige –

Kammerherren

Og på hvilken måde?

Fjeldbo

Simpelt hen; vedkend Dem underskriften.

Kammerherren

De mener, herr værkslæge, at man i vor familje kan begå noget af hvert?

Fjeldbo

Jeg mener det bedste, herr kammerherre.

Kammerherren

Og De har et eneste øjeblik kunnet tro mig istand til en løgn? Til at spille under dække med falsknere?

Fjeldbo

Og véd De, hvad det ellers drager efter sig?

Kammerherren

Det blir en sag mellem forbryderen og straffeloven.
(han går ind til venstre.)
(Teppet falder.)

FJERDE AKT

(En gæstestue hos madam Rundholmen. Indgangsdør i baggrunden; mindre døre på begge sider. Til højre et vindu; foran samme et bord med skrivesager; et andet bord, noget tilbage, midt i stuen.)

Madam Rundholmen

(højrøstet indenfor til venstre).
Ja, det gier jeg en god dag! Du kan sige, de er kommet her for at stemme og ikke for at drikke. Vil de ikke vente, kan de gøre hvad de vil.

Sagfører Stensgård

(kommer fra baggrunden).
Godmorgen! Hm; hm! Madam Rundholmen!
(går til døren til venstre og banker på.) Godmorgen, madam Rundholmen!

Madam Rundholmen

(indenfor).
Uf, hvem er det?

Stensgård

Det er mig, – Stensgård. Må jeg komme ind?

Madam Rundholmen

Nej Gud må De ikke, nej! Jeg har ikke fået klæderne på.

Stensgård

Hvad for noget? Er De så sent oppe idag?

Madam Rundholmen

Å, jeg har såmæn været oppe, før fanden fik sko på; men en må da se ud som et menneske, véd jeg. (med et kastetørklæde over hovedet, kiger ud ) Nå, hvad er det så? Nej, De må rigtig ikke se på mig, herr Stensgård. – Uf, der er nogen igen!
(smækker døren i.)

Bogtrykker Aslaksen

(med en pakke aviser, fra baggrunden).
Godmorgen, herr Stensgård?

Stensgård

Nå, står det der?

Aslaksen

Ja, det står der. Se her: «Ejdsvoldsdagens højtideligholdelse», – «fra vor specielle korrespondent». Her, på den anden side, kommer foreningens stiftelse; Deres tale står deroppe; jeg har sat alle grovhederne med spærret.

Stensgård

Jeg synes altsammen er spærret.

Aslaksen

Å ja, det blir omtrent altsammen.

Stensgård

Og ekstranummeret er naturligvis blevet uddelt igår?

Aslaksen

Forstår sig; hele sognet over, både til abonnenterne og til de andre. Vil De se?
(rækker ham et eksemplar.)

Stensgård

(løber bladet igennem).
– – «Hædersmanden Anders Lundestad agter at frasige sig storthingshvervet» – «lang og tro tjeneste» – «som digteren siger: nu hvil dig, borger, det er fortjent!» Hm; – «den på frihedsdagen stiftede forening: de unges forbund» – «sagfører Stensgård, foreningens ledende tanke» – «tidsmæssige reformer, lettet adgang til lån» – Nåja, det er ret velskrevet. Er valgforretningen begyndt?

Aslaksen

Den er i fuld gang. Hele vor forening er mødt frem; både de stemmeberettigede og de andre.

Stensgård

Å, fanden ivold med de andre, – ja, mellem os sagt da. Nå, gå nu ud og snak med dem, De holder for tvivlsomme –

Aslaksen

Ja vel; ja vel!

Stensgård

De kan sige dem det, at jeg og Lundestad er så omtrent enige –

Aslaksen

Stol De på mig; jeg kender de lokale forholde.

Stensgård

Og så én ting til. Vær nu snild, Aslaksen; drik nu ikke idag –

Aslaksen

Å, hvad er det –!

Stensgård

Siden skal vi ha'e os en lystig aften; men husk på, hvad det gælder for Dem selv også; Deres avis –; ja, kære, lad mig nu se, De holder Dem –

Aslaksen

Å, jeg vil s'gu ikke høre mere; jeg tænker enhver kan passe sig selv.
(går ud til højre.)

Madam Rundholmen

(pyntet, fra venstre).
Se så, herr Stensgård; her har De mig. Var det så noget vigtigt –?

Stensgård

Nej, ikke andet, end at De må være så god at sige mig til, når proprietær Monsen kommer.

Madam Rundholmen

Han kommer såmæn ikke her idag.

Stensgård

Kommer han ikke?

Madam Rundholmen

Nej, han kørte forbi imorges klokken fire; han ligger nu altid i landevejen. Og så kom han her indom og tog mig på sengen, som de siger. Han vilde låne penge, skal De vide.

Stensgård

Vilde Monsen?

Madam Rundholmen

Ja. Det er en svær mand til at bruge penge. Gid det nu bare må gå godt med ham. Og det vil jeg da ønske Dem også; ja, for der er nogen, som siger, at De skal vælges på thinget.

Stensgård

Jeg? Snak. Hvem siger det?

Madam Rundholmen

Å, det var nogen af Anders Lundestads folk.

Daniel Hejre

(fra baggrunden).
Se, se! Godmorgen! Jeg forstyrrer da vel ikke?

Madam Rundholmen

Nej, bevares vel!

Daniel Hejre

Gudsdød, hvor strålende! Det er da vel aldrig for mig De har pyntet Dem?

Madam Rundholmen

Jo visst er det så. Det er jo for ungkarlene en pynter sig, véd jeg.

Daniel Hejre

For frierne, madam Rundholmen; for frierne! Desværre, mine mange processer optager al min tid –

Madam Rundholmen

Å, Pokker; til at gifte sig har en altid tid.

Daniel Hejre

Nej Gud har en ikke, nej! At gifte sig, det er netop noget, som kræver sin mand, det. Nå, hvad skal en sige? Kan De ikke få mig, så kan De vel få en anden. Ja, for gifte Dem skulde De.

Madam Rundholmen

Ja, véd De hvad; jeg tænker stundom på det.

Daniel Hejre

Begribeligt; når man engang har prøvet ægtestandens lyksalighed –; salig Rundholmen var jo et pragteksemplar –

Madam Rundholmen

Å, det vil jeg ikke sige; grov var han, og drak gjorde han også; men en mand er nu en mand alligevel.

Daniel Hejre

Det er et sandt ord, madam Rundholmen; en mand er en mand, og en enke er en enke –

Madam Rundholmen

Og forretninger er forretninger. Å, det er færdig at løbe rundt for mig, når jeg tænker på alt det, jeg har at stå i. Købe vil de allesammen; men når betalingsdagen kommer, så må en bruge både stævning og eksekution og plynder. Jeg mener snart, jeg får lægge mig til en fast prokurator.

Daniel Hejre

Ja, men hør, madam Rundholmen, – så skulde De minsæl lægge Dem til sagfører Stensgård; han er løs og ledig –

Madam Rundholmen

Uf, De er så fæl i Deres mund; jeg vil rigtig ikke høre mere på Dem.
(ud til højre.)

Daniel Hejre

Et solid fruentimmer, De! Ferm og fejende; ingen børn til dato; penge på rente. Dannelse har hun også; en meget udbredt læsning, faer!

Stensgård

Udbredt læsning; ja så?

Daniel Hejre

Hehe; det skulde jeg mene; hun har stået to år i bogtrykker Alms lejebibliothek. Nå, men idag har De vel ganske andre ting i hodet, kan jeg tænke.

Stensgård

Sletikke; jeg afgiver neppe min stemme engang. Men hvem skal nu De stemme på, herr Hejre?

Daniel Hejre

Jeg er ikke stemmeberettiget, højstærede! Her var jo kun ét matrikuleret hundehus tilkøbs, og det fik De.

Stensgård

Skulde De blive husvild, så skal jeg afstå det.

Daniel Hejre

Hehe; De er spøgefuld; – ak ja, den kære ungdom, den har et velsignet humør. Men nu vil jeg såmæn ud og se på menageriet. Hele Deres forening skal være mødt frem, hører jeg. (ser doktor Fjeldbo, som kommer fra baggrunden.) Der har vi doktoren også! Ja, det er vel på videnskabens vegne, De indfinder Dem?

Fjeldbo

På videnskabens?

Daniel Hejre

Ja, i anledning af epidemien; her er jo udbrudt en ondartet rabies agitatoria. Vorherre være med jer, mine kære unge venner!
(ud til højre.)

Stensgård

Hør; sig mig i en fart, har du set kammerherren idag.

Fjeldbo

Ja.

Stensgård

Og hvad sagde han?

Fjeldbo

Hvad han sagde?

Stensgård

Ja visst; jeg har skrevet ham til.

Fjeldbo

Har du det? Hvad har du skrevet?

Stensgård

At jeg holder fast ved håbet om hans datter; at jeg vil tale med ham om den sag, og at jeg derfor kommer til ham imorgen.

Fjeldbo

Du skulde ialfald opsætte besøget. Det er kammerherrens fødselsdag imorgen; der kommer en hel del mennesker –

Stensgård

Just derfor; jo flere jo bedre. Jeg har store kort på hånden, skal du vide.

Fjeldbo

Og de kort har du kanske ladet dig forlyde med?

Stensgård

Hvorledes?

Fjeldbo

Jeg mener, du har kanske prydet din elskovserklæring med sådanne nogle små trusler eller sligt?

Stensgård

Fjeldbo, du har set brevet!

Fjeldbo

Nej, jeg forsikkrer dig –

Stensgård

Nå ja, ligefrem, – jeg har truet ham.

Fjeldbo

Ja, så har jeg på en måde et svar til dig.

Stensgård

Et svar? Frem med det, menneske!

Fjeldbo

(viser ham et forseglet papir).
Se her. Kammerherrens stemmeseddel.

Stensgård

Og hvem stemmer han på?

Fjeldbo

Han stemmer ialfald ikke på dig.

Stensgård

På hvem da? På hvem, spørger jeg?

Fjeldbo

På amtmanden og provsten.

Stensgård

Hvad for noget? Ikke på Lundestad engang?

Fjeldbo

Nej. Og véd du hvorfor? Fordi Lundestad vil opstille dig som sin eftermand.

Stensgård

Så vidt vover han at drive det!

Fjeldbo

Ja, han gør. Og han tilføjede: træffer De Stensgård, så fortæl ham, hvorledes jeg stemmer; han skal vide på hvad fod han har mig.

Stensgård

Godt; han skal få det, som han vil.

Fjeldbo

Betænk dig; det er farligt at rive et gammelt tårn, – en kan selv gå i løbet.

Stensgård

Å, jeg er bleven klog på et par dage.

Fjeldbo

Så? Du er dog ikke bleven klogere, end at du fremdeles laer gamle Lundestad trække om med dig.

Stensgård

Du tror ikke jeg har gennemskuet Lundestad? Du tror ikke jeg skønner, at han vendte sig til mig, fordi han mente jeg havde vundet kammerherren, og fordi han vilde splitte vor forening og holde Monsen ude?

Fjeldbo

Men nu, da han véd, at du ikke har vundet kammerherren –

Stensgård

Han er gået for vidt til at kunne træde tilbage; og jeg har nyttet tiden, sendt blade ud; de fleste af hans tilhængere møder ikke frem; alle mine er her –

Fjeldbo

Der er et stort spring fra valgmand til storthingsmand.

Stensgård

Lundestad véd meget godt, at svigter han mig i valgmandsforsamlingen, så er jeg mand for at agitere ham ud af kommunalbestyrelsen.

Fjeldbo

Ikke så ilde beregnet. Men for at alt dette skal lykkes, føler du selv, at du må være groet fast her med solidere rødder, end nu.

Stensgård

Ja, disse mennesker kræver jo altid materiel betryggelse, lighed i interesser –

Fjeldbo

Rigtig; og derfor skal frøken Bratsberg offres.

Stensgård

Offres? Da var jeg en skurk, simpelt hen. Men jeg føler det så godt, det skal blive til hendes lykke. Hvad nu? Fjeldbo, hvad er det dog? Også du har noget bag øret –

Fjeldbo

Jeg?

Stensgård

Ja, du har! Du går i stilhed og arbejder imod mig. Hvorfor gør du det? Vær ærlig –! Vil du?

Fjeldbo

Oprigtigt talt, nej. Du er for farlig, for samvittighedsløs, – nånånå, for hensynsløs ialfald, til at man tør være ærlig imod dig. Hvad du véd, det bruger du uden betænkning. Men så sandt jeg er din ven, så sandt råder jeg dig: slå frøken Bratsberg af tankerne.

Stensgård

Jeg kan ikke. Jeg må frelse mig ud af al den styghed, jeg her står i. Jeg kan ikke leve længere i dette røre. Her må jeg gå og lade mig tage under armen af Ole Persen og Per Olsen, må hviske i krogene med dem, drikke dramme med dem, slå en latter op over deres Bajerølvittigheder, være dus med seminarister og slige halvstuderte røvere. Hvorledes kan jeg bevare mig frisk i min kærlighed til folket midt i alt dette? Det er som det lynende ord svigter mig. Jeg har ikke albuerum; ikke ren luft at ånde. O, det kommer stundom over mig som en længsel efter fine kvinder. Jeg vil noget, som der er skønhed i! Jeg ligger her som i en grumset bugt, og derude skyller den klare blå strøm forbi mig; – å, hvad forstår du dig på sligt!

Gårdbruger Lundestad

(fra baggrunden).
Her træffer en jo godt folk. Godmorgen!

Stensgård

Nu skal De høre nyt, herr Lundestad! Véd De, hvem kammerherren stemmer på?

Fjeldbo

Ti stille; det er uredeligt af dig!

Stensgård

Det bryder jeg mig ikke om. Han stemmer på amtmanden og provsten.

Lundestad

Å ja, det måtte vi vente os. De har jo fordærvet det med ham; – jeg bad Dem dog så vakkert at spille Deres kort fint.

Stensgård

Jeg skal også spille fint – herefter.

Fjeldbo

Tag dig ivare, at ikke andre gør det samme.
(ud til højre.)

Stensgård

Der er noget, som stikker bagved med det menneske. Kan De skønne, hvad det er?

Lundestad

Nej, jeg kan ikke. Men det er sandt, – jeg ser, De har været ude i avisen.

Stensgård

Jeg?

Lundestad

Ja, med sådan en pen ligpræken over mig.

Stensgård

Det er naturligvis Aslaksen, det bæst –

Lundestad

Deres udfald mod kammerherren står der også.

Stensgård

Det kender jeg ikke noget til. Vil jeg kammerherren tillivs, så har jeg hvassere våben.

Lundestad

Ja så?

Stensgård

Kender De den veksel der? Se på den. Er den god?

Lundestad

Om den er god? Den veksel der?

Stensgård

Ja visst; se rigtig på den.

Daniel Hejre

(fra højre).
Men hvad i Pokkers skind og ben kan det dog –? Ah, se der! Nej, jeg beer Dem, mine herrer, bliv dog stående! Véd De, hvad De så levende minded mig om? De minded mig om en sommernat i det høje Nord.

Lundestad

Det var en underlig lignelse.

Daniel Hejre

En meget ligefrem lignelse. Den nedgående og og den opgående sol i øm forening. Å, det var dejligt, var det! Men à propos, hvad Pokker er der ivejen derude? Statsborgerne farer omkring som opskræmte høns, og kagler og galer og véd ikke, hvad pind de vil sætte sig på.

Stensgård

Ja, det er også en dag af vigtighed.

Daniel Hejre

Å, De med Deres vigtighed! Nej, det er noget ganske andet, mine kære venner! Der hviskes om en stor ruin; bankerot, – ja, ikke politisk, herr Lundestad; Gudbevares!

Stensgård

Bankerot?

Daniel Hejre

Hehe, nu kom der liv i sagføreren. Ja, bankerot; der er nogen, som står for fald; øksen ligger ved roden af træet; – noksagt; der skal være kørt to fremmede herrer forbi; men hvorhen? Hvem gælder det? Véd ikke De noget, herr Lundestad?

Lundestad

Jeg véd den kunst at tie, herr Hejre.

Daniel Hejre

Naturligvis; De er jo en politisk figur, en statsmand, hehe! Men jeg må minsæl afsted og få lys i sagen. Det er så inderlig morsomt med disse vekselryttere; de er ligesom perler på en snor: triller først én, så triller de allesammen.
(ud i baggrunden.)

Stensgård

Er der noget sandt i al den sladder?

Lundestad

De viste mig en veksel. Jeg syntes, jeg så grosserer Bratsbergs navn på den.

Stensgård

Kammerherrens også.

Lundestad

Og så spurgte De mig, om den var god?

Stensgård

Ja visst; se blot på den.

Lundestad

Den er s'gu ikke meget god.

Stensgård

De ser det altså?

Lundestad

Hvilket?

Stensgård

At den er falsk.

Lundestad

Falsk? Falske veksler er gerne de sikkreste; dem indfrier man først.

Stensgård

Men hvad mener De? Er den ikke falsk?

Lundestad

Det er nok ikke så vel.

Stensgård

Hvorledes?

Lundestad

Jeg er ræd, her er formange af den slags, herr Stensgård.

Stensgård

Hvad? Det er da vel aldrig muligt, at –?

Lundestad

Triller grosserer Bratsberg af snoren, så triller vel også de, som nærmest er.

Stensgård

(griber ham i armen).
Hvem mener De med nærmest?

Lundestad

Er der nogen nærmere end fader og søn?

Stensgård

Men du gode Gud –!

Lundestad

Det kommer ikke fra mig! Husk på, det var Daniel Hejre, som snakked om bankerot og ruin og –

Stensgård

Dette her er som et lynslag over mig.

Lundestad

Å, der er så mangen en holden mand, som ryger af pinden. En er for god af sig; går hen og kautionerer; kontanter er ikke altid at få fat i; og kommer ejendommene til auktion, så sælges de for en slik –

Stensgård

Og alt dette, det rammer naturligvis, – det rammer børnene også!

Lundestad

Ja, frøkenen gør det mig rigtig ondt for. Mødrenearv har hun ikke stort af; og Gud véd, om det er sikkret, det lille hun har.

Stensgård

O, nu forstår jeg Fjeldbos råd; han er dog den gamle trofaste!

Lundestad

Hvad har doktor Fjeldbo sagt?

Stensgård

Han er for trofast til at sige noget; men jeg forstår ham alligevel. Og jeg forstår også Dem nu, herr Lundestad.

Lundestad

Har De ikke forstået mig før nu?

Stensgård

Ikke tilbunds; jeg glemte historien om rotterne og det brændende hus.

Lundestad

Det var ikke videre vakkert sagt. Men hvad fejler Dem? De ser så ilde ud. Gudsdød, jeg har da vel aldrig gjort en ulykke?

Stensgård

Hvad slags ulykke?

Lundestad

Jo, jo; jeg ser det. Å, jeg gamle fæ! Kære herr Stensgård, når De virkelig elsker pigen, hvad gør det så, om hun er rig eller fattig?

Stensgård

Hvad det gør? Nej, ganske visst –

Lundestad

Herregud, et lykkeligt ægteskab grundes da ikke på penge, véd jeg.

Stensgård

Naturligvis.

Lundestad

Og med stræbsomhed og flid kan De nok engang komme påfode. Lad ikke trange kår skræmme Dem. Jeg véd, hvad kærlighed er; jeg læste meget om det kapitel i min ungdom. Lykke i huset; en trofast kvinde –; kære, kære, far således frem, at De ikke skal leve i anger bagefter.

Stensgård

Men hvorledes skal det så gå med Dem?

Lundestad

Det får gå, som det kan. Tror De, jeg vil kræve et sligt hjertets offer af Dem?

Stensgård

Men jeg skal bringe offeret. Ja, jeg skal vise Dem, jeg har kraft til det. Derude står et folk i ængsel; de begærer mig ligesom i en ordløs klage. O, hvor skulde jeg her turde vægre mig!

Lundestad

Ja, men ejendomsmanden –?

Stensgård

Jeg skal vide at fyldestgøre mine medborgeres krav i så henseende, herr Lundestad! Jeg ser vejen, en ny vej; og den slår jeg ind på. Jeg gør afkald på den lykke at arbejde i forsagelse for hende, jeg elsker. Jeg siger til mit folk: her er jeg, – tag mig!

Lundestad

(ser i stille beundring på ham og trykker hans hånd).
Sandelig, De har fået store gaver, herr Stensgård!
(ud til højre.)
(Stensgård går et par gange op og ned ad gulvet; snart standser han ved vinduet, snart river han sig i håret. Lidt efter kommer Bastian Monsen fra baggrunden.)

Bastian

Her ser du mig, du!

Stensgård

Hvor kommer du fra?

Bastian

Fra nationen.

Stensgård

Nationen? Hvad vil det sige?

Bastian

Véd du ikke, hvad nationen vil sige? Det vil sige folket; det menige folk; de, som ingenting har og ingenting er; de, som ligge bundne –

Stensgård

Hvad fanden er det for abekatstreger?

Bastian

Hvilket?

Stensgård

Jeg har mærket i den sidste tid, du går og efterligner mig; ligetil min påklædning og min håndskrift så skaber du den efter. Du skal holde op med det.

Bastian

Hvad nu? hører ikke vi to til samme parti?

Stensgård

Ja, men jeg tåler ikke sligt; – du gør dig selv latterlig –

Bastian

Gør jeg mig latterlig ved at ligne dig?

Stensgård

Ja, ved at abe efter. Vær nu snild, Monsen, og lad sligt fare; det er så ækkelt at se på. Men hør, sig mig en ting, – når kommer din fader tilbage?

Bastian

Det véd jeg ikke noget om. Han er rejst indover til Kristiania, tror jeg; kanske kommer han ikke tilbage på de første otte dage.

Stensgård

Ikke det? Det vilde være slemt. Men han har jo en stor forretning igang, siges der?

Bastian

Jeg har også en forretning. Hør du, Stensgård, du må gøre mig en villighed.

Stensgård

Gerne; hvad skulde det være?

Bastian

Jeg kender mig så stærk. Det kan jeg takke dig for; du har vækket mig. Jeg må gøre noget, du; – jeg vil gifte mig.

Stensgård

Gifte dig? Med hvem?

Bastian

Hys! Her i huset.

Stensgård

Madam Rundholmen?

Bastian

Hys! Ja, hende er det. Læg et godt ord ind for mig, du! Jeg må ind i noget sligtnoget. Hun sidder i en stor rørelse; står sig godt med kammerherrens siden den tid hendes søster tjente som husholderske der. Får jeg hende, så får jeg kanske kommunalarbejderne med. Ja, i det hele taget, – jeg elsker hende, død og pine!

Stensgård

Å, elske, elske! Lad det væmmelige hykleri fare.

Bastian

Hykleri!

Stensgård

Ja; du lyver for dig selv ialfald. Her snakker du i ét åndedrag om vejarbejder og kærlighed. Kald dog enhver ting med sit rette navn. Der er noget smudsigt i dette her; jeg vil ikke have noget med det at bestille –

Bastian

Men så hør da –!

Stensgård

Lad mig være udenfor, siger jeg! (til doktor Fjeldbo, som kommer fra højre.) Nå, hvorledes går valget?

Fjeldbo

For dig går det visst udmærket. Jeg talte nu med Lundestad; han sagde, du får sågodtsom alle stemmer.

Stensgård

Nej, gør jeg det!

Fjeldbo

Men hvad Pokker nytter det? Når du ikke er ejendomsmand, så –

Stensgård

(dæmpet).
Er det dog ikke forbandet!

Fjeldbo

Nå, man kan jo ikke skøtte to ting på engang. Vil man vinde på en kant, får man finde sig i at tabe på en anden. Farvel!
(ud i baggrunden.)

Bastian

Hvad mente han med at vinde og tabe?

Stensgård

Det skal jeg sige dig siden. Men hør, kære Monsen, – for at komme tilbage til det, vi talte om; jeg lovte at lægge et godt ord ind for dig –

Bastian

Lovte du? Jeg syntes du sagde tvertimod –?

Stensgård

Sniksnak; du lod mig jo ikke komme tilorde. Jeg vilde sagt, at der er noget smudsigt i dette her, at blande sin kærlighed sammen med vejarbejder og sligt; det er synd imod det bedste man har i sit bryst; – og derfor, kære ven, når du altså virkelig elsker pigen –

Bastian

Enken.

Stensgård

Å, jaja; det er jo det samme. Jeg mener, når man virkelig elsker en kvinde, så er dette noget, som i og for sig bør være afgørende –

Bastian

Ja, det synes jeg også. Og så vil du altså tale for mig?

Stensgård

Ja, det vil jeg med stor glæde. Men det er på en betingelse.

Bastian

Nå?

Stensgård

Lige for lige, kære Bastian; – du skal tale for mig igen.

Bastian

Jeg? Hos hvem?

Stensgård

Har du virkelig ikke mærket noget? Det ligger dog så nær.

Bastian

Det er da vel aldrig –?

Stensgård

Ragna, din søster, du! Jo, hende er det. O, du véd ikke, hvor det har grebet mig at se hende gå der i stille fordringsløs huslighed –

Bastian

Nej, skulde det være muligt?

Stensgård

Men at ikke du, med dit skarpe blik, har kunnet mærke det?

Bastian

Jo, før syntes jeg nok –; men nu snakkes der så meget om, at du er begyndt at vanke hos kammerherrens –

Stensgård

Å hvad, kammerherrens! Ja, Monsen, jeg vil oprigtigt sige dig, der var et øjeblik, da jeg ligesom stod uviss; men, Gudskelov, det drev forbi; nu er jeg klar over mig selv og den vej, jeg har at gå.

Bastian

Her er min hånd. Jeg skal snakke, kan du tro. Og hvad Ragna angår, – hun tør ikke andet, end det, som jeg og faer vil.

Stensgård

Ja, men din faer, – det var netop det jeg vilde sige –

Bastian

Hys; død og plage, der hører jeg madam Rundholmen; tal nu for mig, – hvis hun ikke har altfor travlt; for da er hun så striks på det. Ja, kære, gør nu dit bedste; resten skal jeg selv besørge. Har du ikke set bogtrykker Aslaksen her?

Stensgård

Han er visst ved valgforretningen.
(Bastian går ud i baggrunden; i det samme kommer madam Rundholmen fra højre.)

Madam Rundholmen

Nu går det rigtig som det var smurt, herr Stensgård; alle så stemmer de på Dem.

Stensgård

Det er dog besynderligt.

Madam Rundholmen

Ja; Gud véd, hvad Monsen på Storli vil sige.

Stensgård

Hør; et ord, madam Rundholmen!

Madam Rundholmen

Nå, hvad er det?

Stensgård

Vil De høre på mig?

Madam Rundholmen

Jøsses, det vil jeg så gerne.

Stensgård

Nu vel. De talte nylig om Deres enlige stand –

Madam Rundholmen

Å, det var jo den fæle gamle Hejre –

Stensgård

De klaged over, hvor svært det er at sidde som enke –

Madam Rundholmen

Ja, Gud, De skulde bare prøve det, herr Stensgård!

Stensgård

Men hvis der nu kom en rask ung mand –

Madam Rundholmen

En rask ung mand?

Stensgård

En, som længe havde gået i stilhed og holdt af Dem –

Madam Rundholmen

Nej, véd De hvad, nu vil jeg ikke høre mere på Dem.

Stensgård

De må! En ung mand, som også finder det svært at stå alene –

Madam Rundholmen

Ja, hvad så? Jeg forstår Dem sletikke.

Stensgård

Når De nu kunde skabe to menneskers lykke, madam Rundholmen, – både Deres egen og –

Madam Rundholmen

Og en rask ung mands?

Stensgård

Ja vel; svar mig på det –

Madam Rundholmen

Å nej, Stensgård, det er da vel aldrig Deres alvor?

Stensgård

Hvor kan De tro, jeg vil narre Dem! Skulde De så ikke være villig –?

Madam Rundholmen

Jo, det véd Vorherre jeg er! Kære søde –

Stensgård

(et skridt tilbage)
Hvad?

Madam Rundholmen

Uf, der er nogen!
(Frøken Monsen kommer ilsomt og urolig fra baggrunden.)

Ragna

Med tilladelse, er ikke faer her?

Madam Rundholmen

Deres faer? Jo; nej; – jeg véd ikke; – undskyld –

Ragna

Hvor er han?

Madam Rundholmen

Deres faer? Nå; nej, han er kørt forbi –

Stensgård

Indover til Kristiania.

Ragna

Nej, det er umuligt –

Madam Rundholmen

Ja, forbi er han kørt, det véd jeg. Å, men frøken Monsen, De kan ikke tro hvor glad jeg er! Vent nu lidt, mens jeg løber ned i kælderen og henter en flaske af den ægte.
(ud til venstre.)

Stensgård

Sig mig, frøken, – er det virkelig Deres fader, De søger?

Ragna

Ja, det hører De jo.

Stensgård

Og De har ikke vidst, at han er rejst hjemmefra?

Ragna

O, hvad véd jeg? Man siger mig ingenting. Men til Kristiania? Det er umuligt; de måtte have mødt ham. Farvel!

Stensgård

(træder ivejen).
Ragna! Hør! Hvorfor er De så forandret imod mig?

Ragna

Jeg? Slip mig frem! Lad mig gå!

Stensgård

Nej, De får ikke gå! Jeg holder det for en forsynets styrelse, at De kom i dette Øjeblik. O, ikke denne skyhed; før var De anderledes.

Ragna

Ja, det er, Gud være lovet, forbi!

Stensgård

Men hvorfor –?

Ragna

Jeg har lært Dem bedre at kende; – godt, at jeg lærte det itide.

Stensgård

Ah, så? Man har løjet på mig? Ja, jeg har måske også selv skyld; jeg har været som vævet ind i en forvildelse. Det er over nu! O, når jeg ser Dem, blir jeg et bedre menneske. Det er Dem, jeg holder sandt og inderligt af; det er Dem, jeg elsker, Ragna, – Dem, og ingen anden!

Ragna

Slip mig forbi! Jeg er ræd for Dem –

Stensgård

O, men imorgen, Ragna, – må jeg da komme og tale med Dem?

Ragna

Ja, ja, for Guds skyld, blot ikke idag.

Stensgård

Blot ikke idag? Hurra! Jeg er ovenpå; jeg er lykkelig!

Madam Rundholmen

(med vin og kager fra venstre).
Se, nu skal vi såmæn drikke et glas på held og velgående.

Stensgård

På lykke i kærlighed! Kærlighedens og lykkens skål! Hurra for den dag imorgen!
(han drikker.)

Kandidat Helle

(fra højre til Ragna).
Har De fundet ham?

Ragna

Nej, han er her ikke. Kom, kom!

Madam Rundholmen

Men, Gudbevares, hvad er det?

Kandidat Helle

Ingenting; der er blot kommet fremmede til Storli og –

Ragna

Tak for al Deres venlighed, madam Rundholmen –

Madam Rundholmen

Å; har De nu fået fremmede på nakken igen?

Ragna

Ja, ja; undskyld; jeg må hjem. Farvel!

Stensgård

Farvel, – til imorgen!
(Kandidat Helle og frøken Monsen bort i baggrunden.)

Daniel Hejre

(fra højre).
Ha, ha; nu går det som kæpper i hjul! Stensgård, Stensgård, Stensgård, kagler de; de vælger ham allesammen. Nu skulde De også vælge ham, madam Rundholmen!

Madam Rundholmen

Hi; De siger noget. Men stemmer de allesammen på ham?

Daniel Hejre

Jo, de gør såmæn; herr Stensgård nyder folkets tillid, som det heder. Gamle Lundestad går omkring med et ansigt, som en sødsyltet agurk. Å, det er en inderlig fryd at se på.

Madam Rundholmen

De skal ikke ha'e valgt ham for ingenting. Kan jeg ikke stemme, så kan jeg traktere.
(ud til venstre.)

Daniel Hejre

De er nok rigtig en enkernes Jens, De, herr Stensgård! Ja, véd De hvad, – hende skulde De bide Dem fast i, så var De velberget, faer!

Stensgård

I madam Rundholmen?

Daniel Hejre

Ja, netop; det er et fruentimmer, som er solid i alle retninger; hun blir første høne i kurven, såsnart pindeværket på Storli er ramlet overende.

Stensgård

Der er da ikke noget galt fat på Storli?

Daniel Hejre

Ikke det? De har en svag hukommelse, højstærede. Taler man ikke om ruin og bankerot og –?

Stensgård

Ja, ja, og hvad så?

Daniel Hejre

Hvad så? Ja, sig De mig det. Her har været bud ude efter Monsen; der er kommet to herrer til Storli –

Stensgård

Et par gæster; ja, det véd jeg –

Daniel Hejre

Ubudne gæster, min kære unge ven; man hvisker om politi og om glubske kreditorer; – der er galt fat i papirerne, må De vide! Ja, à propos, – hvad var det for et papir, De fik af Monsen igår?

Stensgård

Å, det var et papir. Galt fat i papirerne, siger De? Hør; De kender jo kammerherre Bratsbergs underskrift?

Daniel Hejre

Hehe; det skulde jeg mene.

Stensgård

(tager vekslen frem).
Nå, så se på dette her.

Daniel Hejre

Herhid; – jeg er rigtignok noget nærsynt, men – (efter at have set.) Det der, højstærede? Det har aldrig været kammerherrens hånd.

Stensgård

Aldrig? Altså dog –!

Daniel Hejre

Og den er udstedt af proprietær Monsen?

Stensgård

Nej, af grosserer Bratsberg.

Daniel Hejre

Passiar! Lad mig se. (ser og giver den tilbage.) Den kan De bruge til at tænde Deres cigar med.

Stensgård

Hvad for noget? Også udstederens navn –?

Daniel Hejre

Forfalsket, unge mand; forfalsket, så sandt, som jeg heder Daniel. Man behøver jo bare at se på den med mistroens skærpede blik –

Stensgård

Men hvorledes var det da muligt –? Monsen må ikke have vidst –

Daniel Hejre

Monsen? Nej, den karl véd nok hverken besked om sine egne eller andres papirer. Men det er godt, det får en ende, herr Stensgård! Det er en tilfredsstillelse for den moralske følelse. Ah, jeg har tidt følt mig optændt af en ædel harme, om jeg selv tør sige det, ved at måtte gå her og være vidne til –; noksagt. Men det morsomste ved det, er det, at når nu Monsen dratter, så trækker han først og fremst grosserer Bratsberg med sig; grossereren trækker kammerherren –

Stensgård

Ja, det sagde Lundestad også.

Daniel Hejre

Men der er naturligvis methode i bankerotten. Pas på; jeg er en gammel spåmand: Monsen kommer i tugthuset, grossereren kommer i akkord og kammerherren kommer under administration; det vil sige, hans kreditorer forærer ham et par tusend daler årlig i livsvarig pension. Det er sådan det går, herr Stensgård! Jeg kender det; jeg kender det. Hvad siger ikke klassikeren? Fiat justitia, pereat mundus; det vil sige: Fy, hvilken justits i denne bedærvede verden, faer!

Stensgård

(op og ned ad gulvet).
Både den ene og den anden! Begge veje stængte!

Daniel Hejre

Hvad pokker –?

Stensgård

Og det netop nu! Nu, – nu!

Bogtrykker Aslaksen

(kommer fra højre).
Tillykke; tillykke, herr valgmand!

Stensgård

Valgt?

Aslaksen

Med 117 stemmer, – og Lundestad med 53. De andre er spredt i vind og vejr.

Daniel Hejre

Altså Deres første skridt på ærens bane, herr Stensgård!

Aslaksen

Og det skal også koste en bolle punsch –

Daniel Hejre

Ja, det er jo det første skridt, som koster, siger man.

Aslaksen

(ind til venstre, råbende).
Punsch på bordet, madam Rundholmen! Den nye valgmand trakterer!
(Gårdbruger Lundestad og flere vælgere kommer efterhånden ind fra højre.)

Daniel Hejre

(deltagende til Lundestad).
53! Det er den gråhærdede borgers løn!

Lundestad

(hvisker til Stensgård).
Står De nu rigtig fast i det, som –?

Stensgård

Hvad nytter det at stå fast, hvor alting ramler?

Lundestad

Mener De, spillet skulde være tabt?

Aslaksen

(tilbage fra venstre).
Madam Rundholmen koster punschen selv; – hun er nærmest til det, siger hun.

Stensgård

(slagen af en tanke).
Madam Rundholmen! Nærmest til –!

Lundestad

Hvilket?

Stensgård

Spillet er ikke tabt, herr Lundestad!
(sætter sig og skriver ved bordet til højre.)

Lundestad

(dæmpet).
Hør Aslaksen; kan jeg få noget ind i avisen til iovermorgen?

Aslaksen

Jagud kan De det. Er det grovt?

Lundestad

Nej visst er det ikke grovt.

Aslaksen

Ja, det er det samme; jeg taer det alligevel.

Lundestad

Det er mit politiske testament; jeg skriver det ikveld.
(går opover gulvet.)

En tjenestepige

(fra venstre).
Her er punsch fra madamen.

Aslaksen

Hurra; nu kommer der liv i de lokale forholde!
(han sætter bollen på det midterste bord, skænker for de øvrige og drikker flittigt under det følgende. Bastian Monsen er imidlertid kommen ind fra højre.)

Bastian

(sagte).
Ja, De husker vel på mit brev?

Aslaksen

Vær rolig; (banker sig på brystlommen.) jeg har det her.

Bastian

Og så besørger De det så fort De kan; – når De ser hun har stunder, forstår De.

Aslaksen

Forstår; forstår! (råber.) Kom nu, her er glassene fyldte!

Bastian

De skal fanden ikke gøre det for ingenting.

Aslaksen

Godt; godt. (til pigen.) En citron, Karen; – vær som en vind!
(Bastian fjerner sig.)

Stensgård

Hør et ord, Aslaksen; kommer De her forbi imorgen aften?

Aslaksen

Imorgen aften? Ja, det kan jeg gerne.

Stensgård

Vel; så går De indom og gier madam Rundholmen dette brev.

Aslaksen

Fra Dem?

Stensgård

Ja. Put det i lommen. Se så. Imorgen aften altså.

Aslaksen

Akkurat; vær De rolig.
(Pigen bringer det forlangte. Stensgård går henimod vinduet.)

Bastian

Nå, du, – har du så talt til madam Rundholmen?

Stensgård

Talt? Å ja; jeg har talt lidt –

Bastian

Og hvad tror du?

Stensgård

Ja, – jo; vi blev afbrudt; jeg kan ikke sige dig noget bestemt.

Bastian

Jeg frister det alligevel; hun klager svært over enkestanden. Om en times tid vil jeg ha'e det afgjort.

Stensgård

Om en times tid?

Bastian

(ser madam Rundholmen, som træder ind fra venstre).
Hys; lad ingen mærke noget!
(går opover gulvet.)

Stensgård

(hen til Aslaksen, sagte).
Giv mig brevet igen.

Aslaksen

Vil De ha'e det igen?

Stensgård

Ja, hurtig; jeg skal selv besørge det.

Aslaksen

Værsågod; her er det.
(Stensgård stikker brevet i lommen og blander sig mellem de øvrige.)

Madam Rundholmen

(til Bastian).
Hvad siger så De til valget, Monsen?

Bastian

Alt godt; jeg og Stensgård er fine venner, skal jeg fortælle Dem. Det skulde ikke undre mig, om han kommer på thinget.

Madam Rundholmen

Men det vilde nok ikke Deres faer se blidt til.

Bastian

Å, faer har så mange jern i ilden. Desuden, skikker de Stensgård, så blir æren lige fuldt i familjen, tænker jeg.

Madam Rundholmen

Hvorledes det?

Bastian

Han går på frierfødder –

Madam Rundholmen

Gudbevares; har han sagt noget?

Bastian

Ja; og jeg har lovet at tale for ham; det skal gå; jeg tror visst, Ragna har et godt øje til ham.

Madam Rundholmen

Ragna?

Lundestad

(kommer nærmere).
Nå; hvad snakker De så ivrigt om, madam Rundholmen?

Madam Rundholmen

Tænk, han siger, at Stensgård går på frierfødder –

Lundestad

Ja vel; men kammerherren er ikke let at bøje –

Bastian

Kammerherren?

Lundestad

Han holder hende sagtens for god til en simpel sagfører –

Madam Rundholmen

Hvem; hvem?

Lundestad

Frøkenen; datteren, naturligvis.

Bastian

Han frier da vel aldrig til frøken Bratsberg, véd jeg?

Lundestad

Minsæl gør han så.

Madam Rundholmen

Og det bander De på?

Bastian

Og til mig har han sagt –! Hør; lad mig tale med Dem!
(Lundestad og Bastian mod baggrunden.)

Madam Rundholmen

(nærmer sig til Stensgård).
De må være på Deres post, Stensgård!

Stensgård

Mod hvem?

Madam Rundholmen

Mod slette mennesker; her er folk, som går og lægger ondt for Dem.

Stensgård

Lad dem det, – når de bare ikke lægger ondt for mig hos én.

Madam Rundholmen

Hvem er den ene?

Stensgård

(stikker brevet hemmeligt til hende).
Se der; læs det, når De blir ensom.

Madam Rundholmen

Ak, det vidste jeg nok!
(ind til venstre.)

Værksforvalter Ringdal

(fra højre).
Nå, jeg hører, De er gået af med sejren, herr sagfører.

Stensgård

Ja, jeg er, herr forvalter; og det tiltrods for Deres højvelbårne principals bestræbelser.

Ringdal

Hvad har han bestræbt sig for?

Stensgård

For at stemme mig ud.

Ringdal

Han gør brug af sin valgfrihed, som enhver anden.

Stensgård

Det er kun skade, at han nok ikke oftere kommer til at gøre brug af den.

Ringdal

Hvad skal det sige?

Stensgård

Jeg mener, eftersom det er så og så fat i papirerne –

Ringdal

I papirerne! Hvilke papirer? Hvad har De taget Dem for?

Stensgård

Å, De behøver ikke at spille, som om De ingenting forstod. Er her ikke et uvejr ivente? Fallit i stor målestok?

Ringdal

Jo, det hører jeg fra alle kanter.

Stensgård

Og er kanske ikke både kammerherren og grossereren med i det?

Ringdal

Med tilladelse, er De gal?

Stensgård

Ja, det er jo naturligt, at De søger at skjule det.

Ringdal

Hvad skulde det nytte? Kan sligt skjules?

Stensgård

Er det da ikke sandt?

Ringdal

Ikke en stavelse, hvad kammerherren angår. Men hvor har De kunnet tro sådant noget? Hvem har bildt Dem det ind?

Stensgård

Det siger jeg ikke for øjeblikket.

Ringdal

Ligemeget. Men hvem der end har gjort det, så ligger der en hensigt under.

Stensgård

En hensigt –!

Ringdal

Ja, tænk Dem om; er her ingen, som kunde se sin fordel i at holde Dem borte fra kammerherren –?

Stensgård

Min salighed; jo, jo; det er her!

Ringdal

Kammerherren har meget tilovers for Dem igrunden –

Stensgård

Har han?

Ringdal

Ja, og det vil man forspilde; – man bygger på, at De ikke kender forholdene her, at De er opbrusende og godtroende, at –

Stensgård

O, de øgler! Og madam Rundholmen, som har mit brev!

Ringdal

Hvilket brev?

Stensgård

Å, ingenting. Men det er ikke for sent endnu! Kære herr Ringdal, træffer De kammerherren iaften?

Ringdal

Det gør jeg sikkert.

Stensgård

Så sig ham, det var vås med de trusler, han véd nok; sig ham, jeg kommer selv og forklarer alting imorgen.

Ringdal

Kommer De?

Stensgård

Ja, for at bevise ham; – ah, bevise! Se her, herr Ringdal; giv kammerherren denne veksel fra mig.

Ringdal

Vekselen –!

Stensgård

Ja, ja; det er noget, som De ikke forstår; men giv ham den blot –

Ringdal

I sandhed, herr Stensgård –

Stensgård

Og så kan De bare tilføje de simple ord fra mig: det er således jeg handler mod de folk, der vil stemme mig ud ved valgmandsvalget.

Ringdal

Det kan De lide på.
(ud i baggrunden.)

Stensgård

Hør, herr Hejre, – hvorledes kunde De fare i mig med den historie om kammerherren?

Daniel Hejre

Hvorledes jeg kunde fare i Dem –?

Stensgård

Ja visst; det er jo den sorteste løgn –

Daniel Hejre

Ej; sese; det glæder mig inderligt! Tænk Dem, herr Lundestad, det er løgn, det med kammerherren.

Lundestad

Hys; fejl spor; det er nok nærmere.

Stensgård

Hvorledes nærmere?

Lundestad

Jeg véd ingenting! men folk snakker om madam Rundholmen –

Stensgård

Hvad!

Daniel Hejre

Ja, har jeg ikke spået det! Disse forbindelser med proprietariussen på Storli –

Lundestad

Han kørte afgårde imorges, før det blev lyst –

Daniel Hejre

Og familjen er ude og leder efter ham –

Lundestad

Og sønnen har travlt med at få søsteren vel forsørget –

Stensgård

Forsørget! «Imorgen», sagde hun; og hendes uro for faderen –!

Daniel Hejre

Hehe; De skal se, han er gået hen og hængt sig, faer!

Aslaksen

Er der nogen, som har hængt sig?

Lundestad

Herr Hejre siger, at Monsen på Storli –

Proprietær Monsen

(fra baggrunden).
Champagne på bordet!

Aslaksen og flere

Monsen!

Monsen

Ja, Monsen, ja! Champagnemonsen! Pengemonsen! Vin, i fandens skind og ben!

Daniel Hejre

Men, højstærede –!

Stensgård

De! Hvor kommer De fra!

Monsen

Fra forretninger! Tjent hundrede tusend! Hej; imorgen gør jeg dundrende middag på Storli. Alle ere indbudne. Champagne, siger jeg! Tillykke, Stensgård, De er jo bleven valgmand.

Stensgård

Ja, jeg skal forklare Dem –

Monsen

Pyt; hvad rager det mig? Vin! Hvor er madam Rundholmen?
(vil ind til venstre.)

Tjenestepigen

(som nylig er trådt ud).
Der får ingen komme ind; madamen sidder og læser et brev –

Bastian

Å, død og pine!
(ud i baggrunden.)

Stensgård

Læser hun et brev?

Tjenestepigen

Ja, og så er hun rent som forstyrret.

Stensgård

Farvel, herr Monsen; imorgen middag på Storli –

Monsen

Farvel; imorgen!

Stensgård

(dæmpet).
Herr Hejre, vil De gøre mig en tjeneste?

Daniel Hejre

Å, såmæn, såmæn.

Stensgård

Så mal mig en liden smule sort for madam Rundholmen; tal lidt tvetydigt om mig; – De gør sligt så udmærket.

Daniel Hejre

Hvad Pokker er det for noget?

Stensgård

Jeg har mine grunde; det er en spøg, skal jeg sige Dem, – et væddemål med – med en, som De har et horn i siden til.

Daniel Hejre

Aha, jeg forstår –; noksagt!

Stensgård

Altså, fordærv ingenting; gør hende bare en smule tvivlsom i sin dom om mig; sådan lidt uviss indtil videre, skønner De.

Daniel Hejre

Vær tryg; det skal være mig en inderlig fornøjelse –

Stensgård

Tak; tak, sålænge! (over mod bordet.) Herr Lundestad, vi to tales ved imorgen formiddag hos kammerherrens.

Lundestad

Har De håb?

Stensgård

Et tredobbelt!

Lundestad

Tredobbelt? Men jeg begriber ikke –

Stensgård

Behøves heller ikke; fra nu af skal jeg hjælpe mig selv.
(ud i baggrunden.)

Monsen

(ved punschbollen).
Et fuldt glas til, Aslaksen! Hvor er Bastian?

Aslaksen

Han foer på døren. Men jeg har et brev at besørge for ham.

Monsen

Har De det?

Aslaksen

Til madam Rundholmen.

Monsen

Nå endelig!

Aslaksen

Men ikke før imorgen aften, sa'e han; hverken før eller senere; akkurat på slaget! Skål!

Daniel Hejre

(til Lundestad).
Hvad Pokker er der for maskepi mellem denne herr Stensgård og madam Rundholmen, De?

Lundestad

(sagtere).
Han frier til hende.

Daniel Hejre

Tænkte jeg det ikke? Men han bad, jeg skulde sværte ham lidt, gøre ham mistænkt –; noksagt –

Lundestad

Og De lovte det?

Daniel Hejre

Ja, naturligvis.

Lundestad

Han skal ha'e sagt om Dem det, at hvad De lover i øst, det holder De i vest.

Daniel Hejre

Hehe; den kære sjæl, – da skal han sandelig ha'e forregnet sig dennegang.

Madam Rundholmen

(med et åbent brev, i døren til venstre).
Hvor er sagfører Stensgård?

Daniel Hejre

Han kyssed Deres tjenestepige og gik, madam Rundholmen!
(Teppet falder.)

FEMTE AKT

(Stort modtagelsesværelse hos kammerherrens. Indgang i baggrunden; døre til højre og venstre.)

(Værksforvalter Ringdal står ved et bord og blader i nogle papirer. Det banker.)

Ringdal

Kom ind!

Doktor Fjeldbo

(fra baggrunden).
Godmorgen!

Ringdal

Godmorgen, herr doktor!

Fjeldbo

Nå, alting står vel til?

Ringdal

Jo, tak; her står det nok så vel; men –

Fjeldbo

Men?

Ringdal

Ja, De har da sagtens hørt den store nyhed?

Fjeldbo

Nej. Hvad er det for noget?

Ringdal

Hvad? Har De ikke hørt det, som er hændt på Storli?

Fjeldbo

Nej!

Ringdal

Monsen er rømt inat.

Fjeldbo

Rømt? Monsen?

Ringdal

Rømt.

Fjeldbo

Men du gode Gud –?

Ringdal

Her gik allerede underlige rygter igår; men så kom Monsen tilbage; han må have vidst at forstille sig –

Fjeldbo

Men grunden? Grunden?

Ringdal

Umådelige tab på trælast, siges der; et par huse i Kristiania skal være standset og så –

Fjeldbo

Og så er han rømt!

Ringdal

Indover til Sverig, rimeligvis. Imorges kom øvrigheden til Storli; der skrives op og forsegles –

Fjeldbo

Og den ulykkelige familje –?

Ringdal

Sønnen har nok altid holdt sig udenfor; ialfald lader han nu som ingenting, hører jeg.

Fjeldbo

Ja, men datteren da?

Ringdal

Hys; datteren er her.

Fjeldbo

Her?

Ringdal

Huslæreren bragte hende og de små herover imorges; frøkenen har taget sig af dem i al stilhed.

Fjeldbo

Og hvorledes bærer hun dette?

Ringdal

Å, jeg tænker, nok så tåleligt. De kan vide, efter den behandling, hun har lidt hjemme –; og desuden kan jeg fortælle Dem, at hun – Hys; der er kammerherren.

Kammerherren

(fra venstre).
Se, er De der, kære doktor?

Fjeldbo

Ja, jeg er temmelig tidligt ude. Må jeg nu ønske Dem til lykke med fødselsdagen, herr kammerherre!

Kammerherren

Å, Gud bedre os for hvad lykke den bringer; men De skal have tak; jeg véd, De mener det vel.

Fjeldbo

Og tør jeg så spørge Dem, herr kammerherre –

Kammerherren

Først et ord; De skal herefter lade den titel fare.

Fjeldbo

Hvad skal det sige?

Kammerherren

Jeg er jernværksejer, slet og ret.

Fjeldbo

Å, men hvad er dog dette for urimeligheder?

Kammerherren

Jeg har frasagt mig titel og bestilling. Min underdanigste skrivelse afgår endnu idag.

Fjeldbo

Det skulde De dog sove på.

Kammerherren

Når min konge viste mig den nåde at optage mig i sin nærmeste omgivelse, så skete det på grund af en anseelse, som min familje gennem lange slægter havde vidst at bevare.

Fjeldbo

Ja, hvad så videre?

Kammerherren

Min familje er beskæmmet, ligeså fuldt, som proprietær Monsen. Ja, De har da vel hørt om Monsen?

Fjeldbo

Jo, jeg har.

Kammerherren

(til Ringdal).
Véd man intet nærmere?

Ringdal

Intet andet, end at han trækker en hel del af de yngre gårdbrugere med.

Kammerherren

Og min søn?

Ringdal

Deres søn har skikket mig et opgør. Han kan svare enhver sit; men der blir ingenting tilovers.

Kammerherren

Hm. Ja, vil De så få min ansøgning renskrevet.

Ringdal

Det skal ske.
(ud gennem den forreste dør til højre.)

Fjeldbo

Men har De betænkt Dem? Det hele kan jo ordnes i al stilhed.

Kammerherren

Så? Kan jeg gøre mig selv uvidende om hvad der er sket?

Fjeldbo

Å, hvad er der igrunden sket? Han har jo skrevet Dem til, tilstået sin ubesindighed, tryglet om tilgivelse; dette er jo den eneste gang, han har gjort sig skyldig i sligt; hvad er det så, spørger jeg?

Kammerherren

Vilde De handle, som min søn har handlet?

Fjeldbo

Han vil ikke gentage det; det er hovedsagen.

Kammerherren

Og hvoraf véd De, at han ikke vil gentage det?

Fjeldbo

Om ikke af andet, så véd jeg det af det optrin, De selv har fortalt mig; det med Deres svigerdatter. Hvad der end kommer ud af det forresten, så vil det ryste ham til alvor.

Kammerherren

(opover gulvet).
Min stakkels Selma! Vor jævne fred og lykke forspildt!

Fjeldbo

Der er noget, som står højere. Den lykke har været et skin. Ja, jeg vil sige Dem det: De har i det, som i så meget andet, bygget på en hul grund; De har været forblindet og hovmodig, herr kammerherre!

Kammerherren

(standser).
Jeg?

Fjeldbo

Ja, De! De har pukket på Deres familjes hæderlighed; men når er denne hæderlighed bleven sat på prøve? Véd De, om den vilde stået i fristelsen?

Kammerherren

De kan spare Dem enhver præken, herr doktor; disse sidste dages begivenheder er ikke gået sporløst hen over mig.

Fjeldbo

Det tror jeg også; men lad det så vise sig i en mildere dom og i en klarere erkendelse. De bebrejder Deres søn; men hvad har De gjort for Deres søn? De har sørget for at uddanne hans evner, men ikke for at grundlægge en karaktér i ham. De har holdt foredrag over, hvad han skyldte sin hæderlige familje; men De har ikke ledet og bøjet og formet ham således, at det blev ham en ubevidst nødvendighed at handle hæderligt.

Kammerherren

Tror De det?

Fjeldbo

Jeg både tror det og jeg véd det. Men det er jo så almindeligt her; man sætter opgaven i at lære, istedetfor i at være. Vi ser også hvad det leder til; vi ser det i de hundreder af begavede mennesker, der går halvfærdige omkring og er ét i følelser og stemninger og noget ganske andet i værk og handlesæt. Se nu blot til Stensgård –

Kammerherren

Stensgård, ja! Hvad siger De om Stensgård?

Fjeldbo

Stykværk. Jeg har kendt ham fra barnsben af. Hans faer var et vissent drog, en pjalt, et ingenting; han drev en liden høkernæring og pantelånerforretninger ved siden af; eller, rettere sagt, det var konen, som drev det. Hun var et grovslået fruentimmer, det mest ukvindelige, jeg har kendt. Manden fik hun gjort umyndig; ikke en hjertetanke var der i hende. Og i dette hjem vokste Stensgård op. Og så gik han i latinskole tillige. «Han skal studere», sagde moderen; «der skal blie en dygtig inkassator af ham». Styghed i hjemmet; løftelse i skolen; ånden, karakteren, viljen, evnerne, – altsammen hver sin vej. Hvad kunde det føre til, andet, end til splittelse i personligheden?

Kammerherren

Jeg véd ikke, hvad det kunde føre til. Men jeg gad vide, hvad der er godt nok for Dem. Af Stensgård kan man ingenting vente; af min søn heller ikke; men af Dem, naturligvis; af Dem –!

Fjeldbo

Ja, af mig; netop af mig. Å, De må ikke smile; jeg hovmoder mig ikke; men jeg har fåt det, som grunder ligevægten, og som gør sikker. Jeg er vokset op under ro og harmoni, i en jævn middelstandsfamilje. Min moder er en kvinde, helt og holdent; hjemme hos os har der aldrig været ønsker udover evnerne; intet krav er forlist på forholdenes skær; intet dødsfald har grebet forstyrrende ind og efterladt tomhed og savn i kredsen. Der var der kærlighed til skønhed; men den lå inderligt i livsbetragtningen, ikke jævnsides langs med den; der var der hverken forstandens eller stemningens udskejelser –

Kammerherren

Se, se; det er derfor De er bleven så overmåde komplet?

Fjeldbo

Langtfra at jeg det tror. Jeg siger kun, at livsvilkårene har stillet sig så uendelig gunstigt for mig; og jeg føler det som et ansvar.

Kammerherren

Lad så være; men når Stensgård intet sådant ansvar har, da er det desto smukkere, at han alligevel –

Fjeldbo

Hvilket? Hvad?

Kammerherren

De dømmer ham falskt, min gode doktor! Se her. Hvad siger De til dette?

Fjeldbo

Deres søns veksel?

Kammerherren

Ja, den har han sendt mig tilbage.

Fjeldbo

Frivilligt?

Kammerherren

Frivilligt og uden betingelser. Det er smukt; det er nobelt; – og derfor står også fra idag af mit hus åbent for ham.

Fjeldbo

Betænk Dem! For Deres egen, for Deres datters skyld –

Kammerherren

Å, lad mig være! Han har meget forud for Dem; han er ligefrem idetmindste; men De, De går skjult tilværks.

Fjeldbo

Jeg?

Kammerherren

Ja, De! De er bleven den styrende her i huset; De går ud og ind; jeg tager Dem på råd i alting, – og så alligevel –

Fjeldbo

Ja, ja; alligevel –?

Kammerherren

Alligevel så er der noget bagved med Dem; noget forbandet; noget – noget fornemt, som jeg ikke udstår!

Fjeldbo

Men så forklar Dem dog!

Kammerherren

Jeg? Nej, De skulde forklare Dem, skulde De! Men nu kan De have det så godt.

Fjeldbo

Herr kammerherre, vi to forstår ikke hinanden. Jeg har ingen veksel at sende tilbage; men det kunde dog hænde, at jeg bragte et større offer endda.

Kammerherren

Så? Hvorved?

Fjeldbo

Ved at tie.

Kammerherren

Ved at tie? Skal jeg sige Dem, hvad jeg kunde have lyst til? At blive grov, bande, gå ind i de unges forbund! De er en højfornem stivnakke, herr værkslæge; – og det passer ikke i vort fri samfund. Se Stensgård; han er ikke noget sådant; og derfor skal han få komme her i huset; han skal –; han skal –! Å, jeg gider min sæl og salighed ikke –! Nu kan De have det så godt; som man reder, så ligger man.

Gårdbruger Lundestad

(fra baggrunden)
Til lykke med dagen, herr kammerherre! Og må jeg så ønske Dem hæder og alt godt –

Kammerherren

Å, Pokker i vold, – havde jeg nær sagt. Det er lapperi altsammen, min kære Lundestad. Der er ingenting, som holder prøve tilbunds i denne verden.

Lundestad

Så siger proprietær Monsens kreditorer også.

Kammerherren

Ja, dette med Monsen! Kom det ikke over Dem, som et lynslag?

Lundestad

Å, De har nu spået det så længe, De, herr kammerherre.

Kammerherren

Hm, hm; – ja visst har jeg så; det er ikke længere siden, end i forgårs; han kom her for at prelle mig –

Fjeldbo

Kanske for at frelses.

Lundestad

Ugørligt; han var kommen for dybt i det; – og det, som sker, det er nu altid det bedste.

Kammerherren

Velbekomme! Finder De det også bedst, at De blev slået ved valget igår?

Lundestad

Jeg blev da ikke slået; det gik jo altsammen efter min egen vilje. Stensgård skal en ikke stanges med; han har det, som vi andre må bide os i fingrene efter.

Kammerherren

Ja, det udtryk forstår jeg ikke ganske –?

Lundestad

Han har evne til at rive mængden med sig. Og da han nu er så heldig, at han hverken hindres af karaktér eller af overbevisning eller af borgerlig stilling, så har han så svært let for at være frisindet.

Kammerherren

Jeg skulde dog i sandhed mene, at vi også er frisindede.

Lundestad

Ja Gu' er vi frisindede, herr kammerherre; der er ingen tvivl om det. Men der er det ved det, at vi bare er frisindede på vore egne vegne; men nu kommer Stensgård og er frisindet på andres vegne også. Det er det nye i tingen.

Kammerherren

Og alt dette omvæltningsvæsen vil De fremme?

Lundestad

Jeg har læst i gamle historiebøger, at der før i tiden var folk, som kunde mane spøgelser frem; men de kunde ikke mane dem bort igen.

Kammerherren

Men, kære Lundestad, hvor kan De, som en oplyst mand –?

Lundestad

Jeg véd nok, det er papistisk overtro, herr kammerherre; men det er med nye tanker, som med spøgelser; en kan ikke mane dem bort igen; og derfor får en se at komme ud af det med dem, så godt en kan.

Kammerherren

Ja, men nu, da Monsen er faldet, og rimeligvis hele dette slæng af rolighedsforstyrrere med ham –

Lundestad

Var Monsen faldet en totre dage før, så var meget blevet anderledes.

Kammerherren

Desværre; De har været for snar –

Lundestad

Jeg havde også hensyn til Dem, herr kammerherre.

Kammerherren

Til mig?

Lundestad

Vort parti må bevare sin hæderlighed i folks øjne. Vi repræsenterer den gamle, grundfæstede, norske ærlighed. Havde jeg svigtet Stensgård, så véd De han har et papir –

Kammerherren

Ikke nu længere.

Lundestad

Hvad?

Kammerherren

Her er det.

Lundestad

Har han sendt Dem det tilbage?

Kammerherren

Ja. Personlig er han en hædersmand; det skudsmål må jeg give ham.

Lundestad

(tankefuld).
Sagfører Stensgård har gode gaver.

Sagfører Stensgård

(fra baggrunden, standser i døren).
Får jeg lov at komme nærmere?

Kammerherren

(imod ham).
Det kan De trygt.

Stensgård

Og De vil tage en lykønskning af mig?

Kammerherren

Det vil jeg.

Stensgård

Så tag den både varm og inderlig! Og slå så en streg over alle skrevne dumheder –

Kammerherren

Jeg holder mig til handlinger, herr Stensgård.

Stensgård

O, Gud velsigne Dem!

Kammerherren

Og fra idag af – siden De så ønsker det – fra idag af er De som hjemme her.

Stensgård

Må jeg? Må jeg det?
(det banker.)

Kammerherren

Kom ind!
(Flere bygdemænd, medlemmer af formandskabet o. s. v. Kammerherren går dem imøde, modtager lykønskninger og taler med dem.)

Thora

(som imidlertid er trådt ind fra den bageste dør til venstre.)
Herr Stensgård, må jeg takke Dem stille.

Stensgård

De frøken!

Thora

Fader har sagt mig, hvor smukt De har handlet.

Stensgård

Men –?

Thora

O, hvor vi har miskendt Dem!

Stensgård

Har De –?

Thora

Det var jo også Deres egen skyld; – nej, nej; det var vor. O, hvor inderlig gerne vilde jeg ikke gøre det godt igen.

Stensgård

Vilde De? Vilde De selv? Vilde De virkelig –?

Thora

Allesammen; kunde vi såsandt –

Kammerherren

Forfriskninger til herrerne, mit barn!

Thora

Nu kommer de.
(hun går op igen mod døren, hvorfra pigen straks efter kommer med vin og bagværk, der bydes omkring under det følgende.)

Stensgård

Kære, fortræffelige Lundestad; jeg føler mig som en sejrende gud!

Lundestad

Så følte De Dem vel igår også.

Stensgård

Pyt; idag er det noget andet; det bedste; kronen på det hele! Glorien, glansen over livet!

Lundestad

Åhå; elskovstanker?

Stensgård

Ingen tanker! Lykke, lykke; kærlighedslykke!

Lundestad

Så svoger Bastian har bragt Dem svaret?

Stensgård

Bastian –?

Lundestad

Ja, han ymted om noget igår; han havde nok lovet at tale for Dem hos en liden pige.

Stensgård

Å, hvad sniksnak –

Lundestad

Vær ikke ræd for mig. Hvis De ikke véd det endnu, så kan jeg sige Dem det: De har sejret, herr Stensgård; jeg har det fra Ringdal.

Stensgård

Hvad har De fra Ringdal?

Lundestad

Jomfru Monsen har givet sit ja.

Stensgård

Hvad siger De?

Lundestad

Sit ja, siger jeg.

Stensgård

Ja? Ja? Og faderen er rømt!

Lundestad

Men ikke datteren.

Stensgård

Sit ja! Midt under en sådan familjeskandale! Hvor ukvindeligt! Sligt må jo støde enhver fintfølende mand tilbage. Men det er en misforståelse, det hele. Jeg har aldrig anmodet Bastian –; hvor kunde så det bæst –? Ligemeget, det kommer mig ikke ved; hvad han har gjort, må han selv svare for.

Daniel Hejre

(fra baggrunden).
Hehe; stor forsamling; ja, naturligvis; man gør sin opvartning, sine hoser grønne, som man siger. Kanske jeg også må få lov –

Kammerherren

Tak, tak, gamle ven!

Daniel Hejre

Gudbevares, højstærede; gør sig endelig ikke så gemen. (nye gæster kommer.) Se, der har vi retfærdighedens håndlangere; – exekutionsmagten –; noksagt! (hen til Stensgård.) Ah, min kære, lykkelige, unge mand; er De der? Deres hånd! Modtag forsikkringen om en oldings uskrømtede glæde.

Stensgård

Hvorover?

Daniel Hejre

De bad mig igår tale en smule tvetydigt om Dem til hende, De véd nok –

Stensgård

Nå ja, ja; hvad så?

Daniel Hejre

Det var mig en inderlig fryd at efterkomme Deres ønske –

Stensgård

Hvad så; hvad så, spørger jeg? Hvorledes tog hun det?

Daniel Hejre

Som en elskende kvinde, naturligvis; stak i at græde; smækked døren i lås; vilde hverken svare eller vise sig –

Stensgård

Ah, Gudskelov!

Daniel Hejre

De er barbarisk! At sætte et enkehjerte på slig grusom prøve; at gå her og glæde sig over skinsygens kvaler –! Men kærligheden har katteøjne; noksagt; thi idag, da jeg foer forbi, stod madam Rundholmen frisk og frodig i det åbne vindu og kæmmed sit hår; så ud som en havfrue, med permission at sige; – å, det er et dygtigt fruentimmer!

Stensgård

Nå? Og så?

Daniel Hejre

Ja, så lo hun, som hun var besat, faer; og dermed rakte hun et brev ivejret og råbte: Et frierbrev, herr Hejre; jeg er bleven forlovet igår!

Stensgård

Hvad? Forlovet?

Daniel Hejre

En hjertelig lykønskning, unge mand; det glæder mig usigeligt, at jeg var den første, som kunde melde Dem –

Stensgård

Det er sludder! Det er snak!

Daniel Hejre

Hvad er snak?

Stensgård

De har ikke forstået hende; eller hun har ikke forstået –; forlovet! Er De gal? Nu, da Monsen er falden, så er rimeligvis hun også –

Daniel Hejre

Nej, minsæl er hun ej, faer! Madam Rundholmen står på solide ben.

Stensgård

Ligemeget. Mine tanker går i en ganske anden retning. Det med brevet var bare en spøg, et væddemål, det hørte De jo. Kære herr Hejre, gør mig den tjeneste, ikke at tale et ord til nogen om denne dumme historie.

Daniel Hejre

Forstår; forstår! Det skal holdes hemmeligt; det er det, man kalder romantik. Ak, ja; den ungdom, den skal nu altid være så poetisk!

Stensgård

Ja, ja; ti blot; jeg skal lønne Dem for det, – føre Deres processer –; hys; jeg stoler på Dem.
(fjerner sig.)

Kammerherren

(som imidlertid har talt med Lundestad).
Nej, Lundestad, – det kan jeg umuligt tro.

Lundestad

Nu svor jeg, herr kammerherre! Jeg har det fra Daniel Hejres egen mund.

Daniel Hejre

Hvad har De fra min mund, om jeg tør spørge?

Kammerherren

Sig mig, – har sagfører Stensgård vist dig en veksel igår?

Daniel Hejre

Ja, død og plage, det er sandt! Hvorledes hænger det sammen?

Kammerherren

Det skal jeg sige dig siden. Men du fortalte ham jo –

Lundestad

De bildte ham jo ind, at den var falsk?

Daniel Hejre

Pyt; en uskyldig spøg, for at gøre ham lidt betuttet i sejersrusen –

Lundestad

Men De sagde jo, at begge underskrifter var falske?

Daniel Hejre

Ja, for Pokker, hvorfor ikke ligesågodt begge, som den ene?

Kammerherren

Altså dog!

Lundestad

(til kammerherren).
Og da han det hørte –

Kammerherren

Så var det han gav vekselen til Ringdal!

Lundestad

Den veksel, som han ikke længere kunde bruge til at true med.

Kammerherren

Spiller den højmodige; fører mig bag lyset påny; – åbner sig adgang til mit hus; afnøder mig taksigelser, – den, den –! Og den person –!

Daniel Hejre

Men hvad er det dog for løjerlige fagter, højstærede?

Kammerherren

Siden; siden, kære ven! (trækker Lundestad tilside.)
Og den person er det, De beskytter, skubber fremad, hjælper ivejret!

Lundestad

End De selv da?

Kammerherren

O, jeg kunde have lyst til –!

Lundestad

(tyder mod Stensgård, som taler med Thora).
Se derborte. Hvad tanker tror De ikke folk gør sig –?

Kammerherren

De tanker skal jeg bringe dem ud af.

Lundestad

For sent, herr kammerherre; han hjælper sig frem med udsigter og skin og sandsynligheder –

Kammerherren

Jeg kan også manøvrere, herr gårdbruger Lundestad!

Lundestad

Hvad vil De gøre?

Kammerherren

Pas på! (går hen til Fjeldbo.) Herr værkslæge Fjeldbo, – vil De vise mig en tjeneste?

Fjeldbo

Med glæde!

Kammerherren

Så fordriv den karl derhenne.

Fjeldbo

Stensgård?

Kammerherren

Ja, lykkejægeren; jeg tåler ikke at høre hans navn; fordriv ham!

Fjeldbo

Men hvorledes kan jeg –?

Kammerherren

Det blir Deres egen sag; jeg giver Dem frie hænder –

Fjeldbo

Frie hænder! Det gør De? I et og alt?

Kammerherren

Ja, for Pokker; ja!

Fjeldbo

Deres hånd på det, herr kammerherre!

Kammerherren

Her er den.

Fjeldbo

I Guds navn da; nu eller aldrig! (højlydt.) Må jeg et øjeblik lægge beslag på de tilstedeværendes opmærksomhed?

Kammerherren

Doktor Fjeldbo har ordet!

Fjeldbo

Jeg har den glæde, med kammerherre Bratsbergs samtykke, at meddele Dem min forlovelse med hans datter.
(Udbrud af overraskelse. Thora udstøder et let skrig; kammerherren er ifærd med at sige noget, men fatter sig i det. Støj og lykønskninger.)

Stensgård

Forlovelse! Din forlovelse –!

Daniel Hejre

Med kammerherrens –? Med din –? Med – med –?

Lundestad

Er doktoren fra viddet?

Stensgård

Men, herr kammerherre –?

Kammerherren

Hvad kan jeg gøre? Jeg er frisindet. Jeg slutter mig til de unges forbund!

Fjeldbo

Tak, tak, – og tilgivelse!

Kammerherren

Vi befinder os i associationernes tid, herr sagfører; den fri konkurrence leve!

Thora

O, min velsignede fader!

Lundestad

Ja, vi befinder os i forlovelsernes tid også; jeg kan melde en forlovelse til –

Stensgård

Det er opspind!

Lundestad

Nej, visst er det ikke; jomfru Monsens forlovelse –

Stensgård

Usandt; usandt; siger jeg!

Thora

Nej, faer, det er sandt; de er her begge to.

Kammerherren

Hvem? Hvor?

Thora

Ragna og kandidat Helle. Derinde –
(mod den øverste dør til højre.)

Lundestad

Kandidat Helle? Ham altså –!

Kammerherren

Og her; hos mig! (op mod døren.) Herud, kære barn!

Ragna

(viger sky tilbage).
O, nej, nej; her er så mange mennesker!

Kammerherren

Ingen undseelse; hvad kan De for det, som er hændt?

Kandidat Helle

Herr kammerherre, hun er hjemløs nu.

Ragna

O, tag Dem af os!

Kammerherren

Det skal jeg. Og hjertelig tak, at I tyede til mig!

Daniel Hejre

Ja, minsæl lever vi i forlovelsernes tid; jeg kan såmæn supplere listen –

Kammerherren

Hvad? Du? I din alder; – hvilken letsindighed!

Daniel Hejre

Å –! Noksagt.

Lundestad

Spillet er tabt, herr Stensgård.

Stensgård

Så? (højt.) Nej, nu skal jeg supplere listen, herr Daniel Hejre! En meddelelse, mine herrer; også jeg har nået en havn.

Kammerherren

Hvorledes?

Stensgård

Man spiller dobbelt spil; man skjuler sine sande hensigter, når det behøves. Jeg anser det for tilladeligt, når det sker i almenvellets tjeneste. Min livsgerning ligger afstukken foran mig, og den går mig for alting. Min virksomhed er viet til dette distrikt; en ideernes gæring er her at bringe klarhed i. Men det værk magtes ikke af en lykkejæger. Sognets mænd må slutte sig om en af sine egne. Derfor har jeg nu bundet mig fast og uløseligt til interesserne her, – bundet mig med hjertets bånd. Har jeg vakt misforståelse hos nogen, så må det tilgives. Også jeg er forlovet.

Kammerherren

De?

Fjeldbo

Forlovet!

Daniel Hejre

Bevidnes.

Kammerherren

Men hvorledes –?

Fjeldbo

Forlovet? Med hvem?

Lundestad

Det er da vel aldrig –?

Stensgård

En frugt af hjertets og forstandens overvejelser. Ja, mine sognemænd, jeg er forlovet, med enkemadame Rundholmen.

Fjeldbo

Med madam Rundholmen!

Kammerherren

Landhandlerens enke?

Lundestad

Hm. Ja så!

Kammerherren

Men jeg løber surr i alt dette. Hvorledes kunde De da –?

Stensgård

Manøvrer, herr jernværksejer!

Lundestad

Han har gode gaver.

Bogtrykker Aslaksen

(ser ind af døren i baggrunden).
Beer mangfoldig om forladelse –

Kammerherren

Nå, kom ind, Aslaksen! Vil De også gratulere?

Aslaksen

Nej, Gudbevares, så grov er jeg ikke. Men jeg må nødvendigt tale med herr Stensgård.

Stensgård

Siden; De kan vente udenfor.

Aslaksen

Nej, død og plage, jeg må sige Dem –

Stensgård

Hold Deres mund! Hvad er dette her for påtrængenhed? – Ja, mine herrer, så forunderlige er skæbnens veje. Distriktet og jeg trængte til et fast og varigt bånd imellem os; jeg traf en moden kvinde, som kunde skabe mig et hjem. Nu har jeg kastet lykkejægerhammen, og her har I mig i eders midte, som den jævne folkets mand. Tag mig. Jeg er rede til at stå eller falde på enhver post, hvor eders tillid måtte stille mig.

Lundestad

Han har vundet.

Kammerherren

I sandhed, jeg må sige – (til pigen, som har nærmet sig ham fra døren i baggrunden.) Nå, nå; hvad er det? Hvad fniser du af?

Pigen

Madam Rundholmen –

De omstående

Madam Rundholmen?

Kammerherren

Hvad hun?

Pigen

Madam Rundholmen står udenfor med sin kæreste –

De fleste

(i munden på hverandre).
Kæreste? Madam Rundholmen? Men hvorledes –?

Stensgård

Hvilken snak!

Aslaksen

Ja, jeg sagde Dem jo –

Kammerherren

(mod døren).
Herind; herind!
(Bastian Monsen med madam Rundholmen under armen fra baggrunden; almindeligt røre.)

Madam Rundholmen

Ja, herr kammerherre, De må endelig ikke blive vred –

Kammerherren

Bevares; bevares!

Madam Rundholmen

Men jeg måtte rigtig op og vise Dem og frøkenen min kæreste.

Kammerherren

Ja, ja, – De er jo bleven forlovet; men –

Thora

Men vi vidste ikke –

Stensgård

(til Aslaksen).
Men hvorledes er det dog –?

Aslaksen

Jeg havde så meget i hodet igår; så meget at tænke på, mener jeg –

Stensgård

Men hun fik jo mit brev, og –

Aslaksen

Nej, hun fik Bastian Monsens; her er Deres.

Stensgård

Bastians? Og her –? (kaster et øje på udskriften, krammer brevet sammen og putter det i lommen.) O, De forbandede ulykkesfugl!

Madam Rundholmen

Ja, såmæn slog jeg til! En skal vogte sig for de falske mandfolk; men når en har sort på hvidt for at en mandsperson mener det redeligt så –. Nej, se; der er sagfører Stensgård også! Ja, De, herr Stensgård, De vil da visst gratulere mig?

Daniel Hejre

(til Lundestad).
Hvor glubsk hun ser på ham, De!

Kammerherren

Det vil han visst, madam Rundholmen; men vil ikke De gratulere Deres tilkommende svigerinde!

Madam Rundholmen

Hvem?

Thora

Ragna; hun er også bleven forlovet.

Bastian

Du, Ragna?

Madam Rundholmen

Ja så? Ja, min kæreste sagde jo, at en viss en gik på frierfødder. Til lykke begge to; og velkommen i familjen, herr Stensgård!

Fjeldbo

Nej, nej; ikke ham!

Kammerherren

Nej, kandidat Helle; et fortræffeligt valg. Og min datter må De såmæn også gratulere.

Madam Rundholmen

Frøkenen! Nå; så havde Lundestad ret alligevel! Gratulerer, frøken; gratulerer, herr sagfører!

Fjeldbo

Doktor, skal De sige.

Madam Rundholmen

Hvad?

Fjeldbo

Doktor; det er mig.

Madam Rundholmen

Nej, nu véd jeg hverken ud eller ind!

Kammerherren

Men nu véd jeg først både ud og ind!

Stensgård

Undskyld; en nødvendig forretning –

Kammerherren

(sagte).
Lundestad, hvad var det andet –

Lundestad

Hvilket andet?

Kammerherren

Ikke lykkejæger; men det andet –

Lundestad

Rodhugger.

Stensgård

Jeg anbefaler mig!

Kammerherren

Et ord, så godt som ti, herr sagfører Stensgård! Et ord, – et ord, som længe har ligget mig på hjertet –

Stensgård

(henimod udgangen).
Undskyld; jeg har hastværk.

Kammerherren

(efter ham).
Rodhugger!

Stensgård

Farvel; farvel!
(ud i baggrunden.)

Kammerherren

(kommer nedover igen).
Nu er luften ren, mine venner!

Bastian

Og kammerherren lægger ikke mig til last, hvad der er hændt hjemme?

Kammerherren

Enhver får feje for sin egen dør.

Bastian

Jeg har heller ingen del i det.

Selma

(som under det foregående har lyttet ved den øverste dør til højre).
Faer! Nu er du glad; – må han nu komme?

Kammerherren

Selma! Du! Du beder for ham? Du, som iforgårs –

Selma

Pyt; det er længe siden iforgårs. Alt er godt. Nu véd jeg, han kan gøre gale streger –

Kammerherren

Og det glæder du dig over?

Selma

Ja, over at han kan; men han skal ikke få lov til det.

Kammerherren

Ind med ham.
(Selma ud igen til højre.)

Værksforvalter Ringdal

(fra den forreste dør til højre).
Her er afskedsansøgningen.

Kammerherren

Tak; men istykker med den.

Ringdal

Istykker?

Kammerherren

Ja, Ringdal; det er ikke på den måde. Jeg kan sone alligevel; alvor og gerning –

Erik Bratsberg

(med Selma fra højre).
Har du tilgivelse for mig?

Kammerherren

(rækker ham vekselen).
Jeg tør ikke være ubarmhjertigere end skæbnen.

Erik Bratsberg

Faer! Endnu idag skal jeg standse med min forretning, som er dig så meget imod.

Kammerherren

Nej, tak; nu blir du stående. Ingen fejghed! Ingen flugt fra fristelsen! Men jeg står hos. (højt.)
Ja, véd De nyt, mine herrer? Jeg er gået ind i firmaet med min søn.

Flere af gæsterne

Hvad? De, herr kammerherre?

Daniel Hejre

Du, højstærede?

Kammerherren

Ja; det er en hæderlig og velsignelsesrig virksomhed. Eller kan ialfald være det. Og nu har jeg heller ikke længere nogen grund til at holde mig udenfor.

Lundestad

Ja, véd De hvad, herr kammerherre Bratsberg, – vil De tage fat til gavn for distriktet, så var det rigtignok både spot og skam, om jeg gamle arbejdstræl skulde svigte min værnepligt.

Erik Bratsberg

De! Virkelig?

Lundestad

Jeg får jo. Efter den elskovssorg, som har rammet sagfører Stensgård idag –; Gud bevare mig for at tvinge mennesket ind i statssager nu. Han bør friske sig op; ud at rejse, bør han, og jeg skal se at hjælpe til. Og derfor, mine sognemænd, har I brug for mig, så tag mig.

Sognemændene

(under håndtryk og bevægelse).
Tak, Lundestad! De er dog den gamle! De svigter ikke!

Kammerherren

Se, det er, som det skal være; nu kommer alting i sin rette gænge igen. Men hvem er igrunden skyld i alt dette?

Fjeldbo

Ja, De, Aslaksen, De må kunne gøre rede for –!

Aslaksen

(forskrækket).
Jeg, herr doktor! Jeg er så uskyldig, som barn i moers liv!

Fjeldbo

Men det brev, som –?

Aslaksen

Det var ikke mig, siger jeg! Det var valgmandsvalget og Bastian Monsen og skæbnen og tilfældet og madam Rundholmens punsch; – der var ikke citron i den, og så står jeg just med pressen i næven –

Kammerherren

(nærmere).
Hvilket? Hvad; hvad?

Aslaksen

Pressen, herr kammerherre!

Kammerherren

Pressen! Der har vi det! Er det ikke det, jeg altid har sagt, at pressen har en overordentlig magt i vore dage?

Aslaksen

Nej, men, herr kammerherre –

Kammerherren

Ingen utidig beskedenhed, herr bogtrykker Aslaksen. Jeg har hidindtil ikke læst Deres avis; herefter vil jeg læse den. Må jeg bede om ti eksemplarer.

Aslaksen

De skal gerne få tyve, herr kammerherre!

Kammerherren

Nå ja, tak; lad mig så få tyve. Og trænger De forøvrigt til penge, så kom til mig; jeg vil støtte pressen; men det siger jeg Dem på forhånd, – jeg vil ikke skrive noget i den.

Ringdal

Nej, men hvad hører jeg! Deres datter forlovet!

Kammerherren

Ja, hvad siger De til det?

Ringdal

Velsignet, siger jeg! Men når skete det?

Fjeldbo

(hurtigt).
Å, det skal jeg siden –

Kammerherren

Det skede såmæn sidstleden 17de Maj.

Fjeldbo

Hvorledes –?

Kammerherren

Samme dag, som lille frøken Ragna –

Thora

Faer, faer; har du vidst –?

Kammerherren

Ja, mine kære; jeg har vidst det den hele tid.

Fjeldbo

O, herr kammerherre –!

Thora

Men hvem har –?

Kammerherren

En anden gang skal I småpiger tale lidt mindre højrøstet, når jeg sidder og blunder i karnappet.

Thora

O, Gud; sad du indenfor gardinerne?

Fjeldbo

Så forstår jeg Deres adfærd –

Kammerherren

Ja, De, som kunde gå her og tie.

Fjeldbo

Vilde det have nyttet, om jeg havde talt før idag?

Kammerherren

De har ret, Fjeldbo; det mellemliggende måtte til.

Thora

(sagte, til Fjeldbo).
Ja, tie kan du. Alt dette med Stensgård; – hvorfor fik jeg ingenting at vide?

Fjeldbo

Når en høg kredser over dueslaget, så vogter og værger man sin lille due, – men man ængster ikke.
(de afbrydes af madam Rundholmen.)

Daniel Hejre

(til kammerherren).
Hør; du får virkelig undskylde; men vi kommer til at opsætte vore procesanliggender på ubestemt tid.

Kammerherren

Gør vi det? Nå ja, ja!

Daniel Hejre

Jeg skal sige dig, jeg har overtaget en stilling som nyhedsreferent i Aslaksens avis.

Kammerherren

Det fornøjer mig.

Daniel Hejre

Og du vil selv indse, – de mange løbende forretninger –

Kammerherren

Vel, vel, min gamle ven; jeg kan godt vente.

Madam Rundholmen

(til Thora).
Ja, jeg har såmæn grædt mine modige tårer for det slette menneske. Men nu takker jeg Vorherre for Bastian. Den anden, han er falsk, som skum på vand; og så er han så uvorren i tobaksvejen, frøken; og så vil han ha'e alting så lækkert til hverdags; det er en ren madhest.

Pigen

(fra venstre).
Bordet er dækket.

Kammerherren

Nå, så tager De vel allesammen tiltakke. Herr gårdbruger Lundestad, De sidder hos mig; og De også, herr typograf Aslaksen.

Ringdal

Jo, her vil rigtignok blive stof til skåler!

Daniel Hejre

Ja; og det er vel neppe ubeskedent, om en olding forbeholder sig skålen for de kære fraværende.

Lundestad

Én fraværende kommer igen, herr Hejre.

Daniel Hejre

Sagføreren?

Lundestad

Ja; pas på, mine herrer! Om tifemten år sidder Stensgård i folkets eller i kongens råd, – kanske i dem begge på engang.

Fjeldbo

Om tifemten år? Ja, men da kan han ikke stå i spidsen for de unges forbund.

Daniel Hejre

Hvorfor ikke det?

Fjeldbo

Nej, for da vil han være af en temmelig tvivlsom alder.

Daniel Hejre

Men så kan han jo stå i spidsen for de tvivlsommes forbund, faer! Det er også det Lundestad mener. Han siger omtrent som Napoleon: de tvivlsomme, siger han, det er det stof, hvoraf man gør politikusser; hehe!

Fjeldbo

Ja, hvorom alting er, – vort forbund skal bestå både gennem unge og tvivlsomme dage. Og det skal vedblive at være de unges forbund. Da Stensgård stiftede sin forening og løftedes på folkets skuldre under frihedsdagens jubel og rus, da sagde han: med de unges forbund er et forsyn i pakt! For vort vedkommende tænker jeg selv theologen der tør lade det ord gælde.

Kammerherren

Det tænker jeg med, mine venner; thi sandelig, – vi har tumlet og famlet i dårskab; men gode engle stod bag.

Lundestad

A, Gud bedre os; englene, de har nok været så middels.

Aslaksen

Ja, det ligger i de lokale forholde, herr Lundestad!
(Teppet falder.)

Om denne boken

Teksten er hentet fra http://ibsen.net, og er basert på "Henrik Ibsens samlede værker", utgitt av Gyldendalske Boghandels Forlag i København i ti bind 1898-1902 (populært kalt Folkeutgaven).
Tilrettelagt som e-bok av Lars Næsheim. Den kan fritt benyttes til ikke-kommersielle formål.

Table of Contents

PERSONERNE

FØRSTE AKT

ANDEN AKT

TREDJE AKT

FJERDE AKT

FEMTE AKT